Справа № 820/2062/15
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 березня 2015 р. № 820/2062/15

Харківський окружний адміністративний суд в особі судді Самойлової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернувся до належного суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- зобов'язати Головне управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області утриматися від прийняття рішення, на підставі якого вона визнається такою, що не має дозволу на імміграцію в Україну;

- зобов'язати Головне управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити обмін її посвідки на постійне проживання, у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Позивачка обгрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, згідно відповіді відповідача, замінити посвідку він не має можливості, оскільки вона незаконно її отримала через несвоєчасне звернення із заявою про видачу такої посвідки та у зв'язку з тим, що відповідач вирішує питання щодо визнання її такою, що не мала дозволу на імміграцію в Україну, що на її думку не є підставою згідно діючого законодавства України, для такої відмови, а тому це є порушенням її законних прав, свобод та інтересів, що потребує судового захисту.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, згідно до вимог ст. 35 КАСУ, в судове засідання не прибув без повідомлення про причини неприбуття, заперечень проти позову не надав.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних осіб, на підставі наявних у ній доказів, відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАСУ.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка Соціалістичної Республіки В'єтнам, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, гуртожиток.

З доказів справи вбачається, що позивачка, на підставі Угоди між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.81 р., у 1987 р. прибула в Україну для працевлаштування, згодом залишилася на постійне проживання в Україні, позивачці було присвоєно ідентифікаційний номер.

З 2003 р. позивачка постійно займається підприємницькою діяльністю, має при цьому постійний стабільний дохід.

Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки на території України народилася дитина - ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4. у неї народилася друга дитина - ОСОБА_3

При судовому розгляді встановлено, що 29.03.2003 р. рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківський області, на підставі Закону України "Про міграцію" позивачці був наданий дозвіл на імміграцію в Україну та її було документовано посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 терміном дії безстроково, в якій відображене місце її реєстрації.

05.04.2005 року рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківський області повторно позивачці було оформлено та видано посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_1.

Судом також встановлено, що 16.09.2014 р. позивачка звернулася з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківський області, в якій на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №251 від 28.03.2012 року "Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків", просила здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням нею 45 річного віку.

Після чого, відповідачем було письмово запрошено позивачку з'явитися до нього для з'ясування необхідних питань за її участю.

За наслідками вищезазначеного, відповідач обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_1 не здійснив, надавши письмову відповідь 06.01.2015 р. №4/132, в якій послався на неможливість вирішити питання по суті у зв'язку з тим, що на його думку, позивачка отримала посвідку на постійне проживання не на підставах, передбачених Законом України "Про імміграцію" та на теперішній час вирішується питання щодо визнання громадянки СРВ ОСОБА_1 такою, що не мала дозволу на імміграцію в Україну.

З вищевказаним суд не погоджується, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданої ГУ ДМС України в Харківській області відповіді, позивачкою були надані до своєї заяви усі документи, необхідні для обміну бланку посвідки, а відмовлено їй було з інших підстав.

Відповідно до Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251, цей Порядок визначає механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання.

Суд звертає увагу, що строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25 - і 45 - річного віку, згідно ст. 9 зазначеного Порядку.

П. 17 Порядку передбачено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання);

6) інших випадках, передбачених законами.

Отже, суд зазначає, що Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області в своїй відповіді від 06.01.2015 р. № 4/132, жодних з вищезазначених підстав не вказало.

Таким чином, ГУ ДМС України в Харківській області, посилаючись на те, що позивачка отримала посвідку на постійне проживання не на підставах, передбачених Законом України "Про імміграцію" та на теперішній час вирішується питання щодо визнання громадянки СРВ ОСОБА_1 такою, що не мала дозволу на імміграцію в Україну, безпідставно відмовило в здійсненні їй в обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні, чим грубо порушило права, свободи та законні інтереси останньої, оскільки зазначене не є підставою, згідно діючого законодавства України, для відмови позивачці в здійсненні обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не дотримав вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому маються правові підстави для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача здійснити обмін позивачці посвідки на постійне проживання в Україні, у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Щодо решти позовних вимог, то вони є такими, що задоволенню не підлягають, оскільки суд не може зобов'язати відповідача утриматися від дій, які можуть наступити в майбутньому, а від так, на теперішній час відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивача щодо зазначеного, а тому вони не підлягають судовому захисту в розумінні ст. 2 КАСУ.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 128, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області вчинити дії по обміну бланку посвідки на постійне місце проживання в Україні НОМЕР_1 від 05.04.2005 р. громадянці В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з досягненням 45 річного віку.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Самойлова В.В.