Справа № 824/80/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/80/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Спіжавка Г.Г.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

25 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Полотнянка Ю.П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора Реєстраційної служби Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області Лошневського Альфреда Леонідовича, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_6 про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора Реєстраційної служби Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області Лошневського Альфреда Леонідовича, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування рішення. Позовні вимоги мотивовано тим, що начальником реєстраційної служби Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області Лошневським Альфредом Леонідовичем за заявою ОСОБА_3 від 14.08.2013 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 5293160 на нерухоме майно житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вважаючи таке рішення протиправним, просив його скасувати.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.02.2015 року позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, третя особа ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.02.2015 року, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав у повному обсязі, проти її задоволення заперечив, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, дав пояснення по суті апеляційної скарги, аналогічні викладеним в письмових запереченнях, що приєднані до матеріалів справи. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, треті особи в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Про причини неявки в судове засідання не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, до відповідача з заявами про проведення державної реєстрації прав та обтяжень звернулися треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 До заяви було надано копію ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 23.02.1995 року про затвердження мирової угоди; копію ухвали Хотинського районного суду від 17.07.2013 року у справі №724/1409/13-ц.

В результаті розгляду заяв та доданих документів, державним реєстратором реєстраційної служби Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області Лошневським Альфредом Леонідовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 5293160 на нерухоме майно житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виданий Реєстраційною службою Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області за №8461605 від 26.08.2013 року.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач приймав рішення на підставі ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 23.02.1995 року про затвердження мирової угоди; копії ухвали Хотинського районного суду від 17.07.2013 року у справі №724/1409/13-ц.

Так, ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 23.02.1995 року про затвердження мирової угоди про поділ майна бувшого колгоспного двору вирішено в користь ОСОБА_3 і двох неповнолітніх дітей виділити 70/100 домоволодіння. Проте, в даній ухвалі не зазначено адреси розташування нерухомого майна.

Разом з тим, ухвалою Хотинського районного суду від 17.07.2013 року у справі №724/1409/13-ц внесено виправлення описки, а саме в резолютивній частині абз. перший ухвали після слів, «а всього майна на 95914690 карбованців доповнити словами, що знаходиться в АДРЕСА_1, в резолютивній частині ухвали абз. другий після слів «кімната та коридор в будинку складають 30/100 домоволодіння, доповнити словами: що знаходиться в АДРЕСА_1».

Проте, ухвала Хотинського районного суду від 17.07.2013 року у справі №724/1409/13-ц - законної сили не набрала, і була скасована ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 04.09.2013 року.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 4 Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема: право власності на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою (ч. 1 ст. 19 Закону).

Суд першої інстанції встановив також, що на момент звернення третіх осіб із заявами про реєстрацію права власності на нерухоме майно та на момент здійснення відповідачем такої реєстрації, діяв Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року (втратив чинність 11.02.2014 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. 26 Порядку № 703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно є, зокрема: інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Згідно із п. 42 Порядку державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Як встановлено судом першої інстанції, основним документом, який підтверджував виникнення права власності за третіми особами ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на 70/100 частин із домоволодіння, а саме: кімната 13.40 кв.м., кімната 20.30 кв.м., кімната 17.80 кв.м., кухня 9.60 кв.м., ванна 6.90 кв.м., коридор 7.90 кв.м., кладова 1.40 кв.м., та належні до нього господарські будівлі і споруди: літня кухня літ. Б, сарай літ.В., гараж літ.Г, вбиральня літ.Ж, огорожа, криниця, реєстрація якого здійснена рішенням державного реєстратора № 5293160 від 26.08.2013 року, була ухвала Хотинського районного суду Чернівецької області від 17.07.2013 року, та не набрала законної сили, адже була скасована ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 04.09.2013 року.

Відповідно до п.п. 10, 16 п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Таким чином, на час прийняття рішення про проведення державної реєстрації прав був відсутній документ, який в розумінні зазначеної норми підтверджував би виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, тому оскаржуване рішення державного реєстратора є протиправним.

Стосовно доводів апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом, колегія суддів зауважує наступне.

Частиною 2 статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики європейського Суду з прав людини. Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України „Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права. Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Апеляційним судом встановлено, що позивач раніше звертався з позовом про визнання нечинною відмови реєстраційної служби у скасуванні рішення про реєстрацію прав №5293160 від 26.08.2013 року, і постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.04.2014 року у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції у справі №824/1528/14-а послався і на те, що ОСОБА_4 раніше не звертався до суду із позовом про скасування рішення Державного реєстратора. Оскільки про набрання рішенням у вказаній справі законної сили та наслідки його оскарження в апеляційному порядку позивачу не було відомо, він звернувся до суду з даним позовом, обравши інший спосіб захисту порушеного права.

Таким чином, перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд першої інстанції застосував принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 30 березня 2015 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Полотнянко Ю.П.

Совгира Д. І.