Справа № 826/2375/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

10 березня 2015 року № 826/2375/15
Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Данилишина В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач) з позовом до Міністерства оборони України (надалі також відповідач1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі також відповідач2), в якому просив:

- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності, спричиненої захворюванням, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції;

- зобов`язати Міністерство оборони України, Київський міський військовий комісаріат нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням другої групи. інвалідності, спричиненої захворюванням, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції у розмірі 30-місячного грошового забезпечення за останньою штатною посадою, виходячи з грошового забезпечення, передбаченого ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідачами по відношенню ОСОБА_1 порушено приписи Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з огляду про що має місце порушення законних прав та інтересів позивача.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі проти задоволення позову заперечували з мотивів необґрунтованості та безпідставності.

04.03.2015р. в судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду про наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі наказу начальника залізничних військ від 28 вересня 1990 року № 0258 звільнений з військової служби в запас згідно статті 59 пункт «б» за станом здоров`я.

За наслідком розгляду питання щодо призначення і виплати позивачу одноразової грошової з підстав отримання ним інвалідності під час проходження військової служби, Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги (надалі також Комісія), дійшла до висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (згідно витягу із Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 22.05.2014р.) (надалі також Протокол ).

Як вбачається зі змісту Протоколу, підставою відмови у виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги слугувало те, що виплату одноразової грошової допомоги було введено Законом України від 04.04.2006р. №3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», який набрав законної сили 10.05.2006р.

Також, Комісією зазначено, що зважаючи на те, що закон не має зворотної дії в часі, та приймаючи до уваги той факт, що позивача було звільнено зі служби ще у 1990 році, ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги визначеної положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічні за своїм змістом доводи, викладені і відповідачем2 у письмових запереченнях проти позову, що містяться у матеріалах судової справи.

Зокрема, відповідач2 звертав увагу суду на те, що виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності почали проводити з прийняттям 04.04.2006 року ЗУ №3597-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу». Таким чином, зважаючи на те, що станом на 28 вересня 1990 року (момент звільнення позивача з військової служби), законодавством така виплата не передбачалась, та приймаючи до уваги положення ст. 58 Конституції України, згідно якого, закон не має зворотної дії в часі, ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги. З огляду на викладені обставини, у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Відповідач1 проти задоволення позову заперечував з мотивів не поширення на позивача приписів Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Вирішуючи спір по суті суд виходив із наступного.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», (далі по тексту Закону № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 цього Закону №2011-XII Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №777538 від 16.02.2012 року (копія якого міститься у матеріалах справи), позивачеві було встановлено другу групу інвалідності довічно. Причиною інвалідності стало захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції.
Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 3 Закону №2011-XII, дія цього Закону поширюється на:1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 16 Закону (у редакції Закону України від 03 листопада 2006 року № 328-V, яка була чинною на день встановлення позивачеві інвалідності II групи) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
При цьому, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (надалі по тексту також Порядок № 499).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 499, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 30-місячного грошового забезпечення (інвалідам II групи).

Окрім того, з системного аналізу вищенаведених норм законодавства обумовлюється висновок проте, що законодавець моментом виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги в порядку Закону №2011-XII визначає не дату його звільнення з військової служби, а саме дату встановлення інвалідності, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відтак, доводи відповідачів про не поширення на позивача дії положень Закону №2011-XII з підстав звільнення позивача у період не існування вказаного нормативно правового акту, є такими, що не носить правового підґрунтя.

В той час, ч. 6 ст. 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України, Київського міського військового комісаріату щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності, спричиненої захворюванням, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції.

Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням другої групи інвалідності, спричиненої захворюванням, що пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції у розмірі 30-місячного грошового забезпечення за останньою посадою.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда
В.М.Данилишин