Справа № 804/1688/15
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2015 р. Справа № 804/1688/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛуніної О.С.
при секретаріГамовій Л.І.
представника позивача - представника відповідача - Панишко А.О. Пархонової О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -
У січні 2015 року Дніпропетровське обласне відділеня Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ТОВ «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» (далі - відповідач) в якому просить:
- стягнути з ТОВ «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділеня Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 50 918,84 грн.;
- стягнути з ТОВ «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділеня Фонду соціального захисту інвалідів пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 16 319,86 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановлений ч. 1 ст. 19 Закону України Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (№ 875-XII від 21.03.1991р., зі змінами та доповненнями), внаслідок чого до нього застосовані адміністративно-господарські санкції у розмірі 50 918,84 грн. Сума адміністративно-господарських санкції своєчасно відповідачем не сплачена, у зв'язку з чим нарахована пеня у сумі 16 319,86 грн. Внаслідок несплати відповідачем вищевказаним сум адміністративно-господарських санкцій та пені, утворилась заборгованість у розмірі 67 238,70 грн., що в свою чергу, завдає шкоди інтересам держави, не дозволяє в повній мірі створити інвалідам необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтрималала у повному обсязі, просила їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, в задоволенні адміністративного позову просила відмовити, надала письмові заперечення, у яких зазначила, що відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» не вбачається, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування на створені ним робочі місця. Такий обов'язок зідно ст. 18 вказаного Закону покладено на органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів. Так, для оприлюднення вакансій адміністрація підприємства неодноразово зверталась до Ленінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська про заявність відповідних вакансій. У 2012 році звіти подавались у жовтні, листопаді та грудні. Крім того, представник відповідача звертала увагу суду на те, що граничний строк звернення до суду із адміністративним позовом про стягнення заборгованості закінчився, відповідно до положень ст. 250 Господарського кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на ТОВ «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» покладається обов'язок самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч.1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та забезпечувати працевлаштування інвалідів.
Відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів ТОВ «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» форми № 10-ПІ за 2012 рік, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» складає шість осіб.
Проте, відповідно до акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 04-01-06/300 від 14.07.2014 року, територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області встановлено, що у 2012 році в ТОВ «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена група інвалідності становила дві особи.
Отже, при середньообліковій чисельності штатних працівників у 2012 році 138 осіб, ТОВ «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» мало середньооблікову кількість штатних працівників, яким відповідно до висновків МСЕК встановлена група інвалідності, дві особи при нормативі шість осіб.
Таким чином, за чотири робочих місця, призначених для працевлаштування інвалідів і не занятих інвалідами, ТОВ «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» до 15.04.2013 року повинно було самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 50 918,84 грн.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
У зв'язку з тим, що вищезазначена сума відповідачем не сплачена, позивачем нараховано пеню у сумі 16 319,86 грн., яка підтверджується розрахунком пені на суму заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій.
Судом встановлено, що копію витягу з вказаного акту перевірки Дніпропетровське обласне відділеня Фонду соціального захисту інвалідів отримало лише 14.01.2015 року, що підтверджується копією супровідного листа, який міститься у матеріалах справи.
Враховуючи, що в добровільному порядку відповідач адміністративно-господарські санкції не сплатив, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.
Відповідно до Положення про Фонд соціального захисту інвалідів затвердженого Постановою КМУ від 26 вересня 2002 року № 1434, із внесеними змінами від 15.11.2006р. №1602 Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства праці та соціальної політики України та підпорядковується йому.
Основним завданням Фонду соціального захисту інвалідів є контроль за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами і організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-ХІІ від 21.03.1991р. Фонд соціального захисту інвалідів має право проводити перевірку підприємств щодо реєстрації, подання ними звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплати адміністративно-господарських санкцій і пені, цільового використання наданих Фондом коштів. Суми адміністративно-господарських санкцій використовуються на фінансування заходів щодо соціальної, трудової, фізкультурно-спортивної та професійної реабілітації інвалідів.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.
Згідно ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації.
За п. 10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314 - працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.
Пунктом 11, 12 Положення місцеві органи соціального захисту населення: виявляють інвалідів, які бажають працювати і спроможні реалізувати свої здібності та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації; щомісячно надсилають державній службі зайнятості списки інвалідів, які виявили бажання працювати, із зазначенням професій, спеціальностей; подають державній службі зайнятості заявки на професійне навчання інвалідів; ведуть інформаційний банк даних про інвалідів, які працюють і бажають працювати.
Державна служба зайнятості: веде облік інвалідів, які звернулися за допомогою у працевлаштуванні; веде облік робочих місць підприємств, на які можуть бути працевлаштовані інваліди; сприяє працевлаштуванню інвалідів, які звернулися з таким проханням, з урахуванням рекомендацій МСЕК; щоквартально подає місцевим органам соціального захисту населення інформацію про працевлаштування інвалідів.
Так, згідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гаранти, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.3 ст. 18 цього Закону, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
Аналіз норм чинного законодавства України щодо соціальної захищеності інвалідів свідчить про те, що на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів та повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних робочих місць для інвалідів.
Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 р., інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
Згідно ч. 4 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення» № 803-XII від 01.03.1991 р., підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв'язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин, і в десятиденний строк - про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством. Несвоєчасна реєстрація або відмова від неї, порушення порядку подання адміністративних даних тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Таким чином, зазначеними нормами конкретизовано передбачений ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обов'язок підприємств надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, в частині подання такої інформації за встановленою формою, а також в частині періодичності її надання.
Згідно листа Ленінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська № 01-226 від 31.01.2015 року ТОВ «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» у 2012 році надавало звіти за формою З-ПН «Звіт про наявність вакансій» з вакансіями для інвалідів у жовтні 2012 року - 7 робочих місць, листопад 2012 року - 7 робочих місць, грудень 2012 року - 7 робочих місць.
Проте, відповідно до річного звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів ТОВ «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» форми № 10-ПІ за 2012 рік, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» складає шість осіб.
Як пояснила представник відповідача у судовому засіданні, розбіжності у звітах є бухгалтерською помилкою.
З аналізу викладеного вбачається, що щомісячні звіти відповідача до місцевого центру зайнятості не відповідають річному звіту за 2012 рік, у якому зазначено, що кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях складає 6 осіб та середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність - 6 осіб, тотбо всі місця зайняті та товариством норматив виконано.
Крім того, суд зазначає, що ТОВ «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» у 2012 році не виконало у повному обсязі обов'язок щомісячно інформувати державну службу зайнятості про утворення робочих місць та наявність вакансій для організації працевлаштування інвалідів. Звіти за формою №3-ПН ним подавалися лише протягом жовтня-грудня 2012 року, що є правопорушенням у сфері господарювання.
Згідно з ч.1 ст. 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, згідно ст. 218 ГК України, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною 2 наведеної статті встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавством, при наявності в діях суб'єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.
Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Спори, що виникають із правовідносин за ст. ст. 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконані вимоги чинного законодавства щодо організації працевлаштування інвалідів на підприємстві, адміністративно-господарські у розмірі 50 918,84 грн. та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 16 319,86 грн. нараховані позивачем правомірно.
Стосовно вимоги представника відповідача про застосування строку звернення до суду та відмови у позові у звязку з його пропущенням, суд зазначає.
Відповідно до ч.1 ст. 250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з ч.1 ст. 238 цього Кодексу за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Водночас, за змістом ст. 20 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875-ХІІ) адміністративно- господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачуються (нараховуються, застосовуються) підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою ст. 19 цього Закону.
За змістом ч. 4 ст. 20 Закону № 875-ХІІ до правовідносин зі стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 ГК України.
Статтею 99 КАС України визначено строки звернення до адміністративного суду.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що встановлені ст. 250 ГК України строки поширюються лише на застосування контролюючим органом адміністративно-господарських санкцій, а не стягнення їх в судовому порядку, що здійснюється в межах строків звернення, встановлених статтею 99 КАС.
Таким чином, порушення строку звернення до суду Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів з позовом судом не встановлено.
На підставі викладеного суд доходить висновку, що відповідачем не виконані всі вимоги чинного законодавства щодо організації працевлаштування інвалідів на підприємстві.
Отже, позивачем строки звернення до суду не пропущені та адміністративно-господарські санкції в розмірі 50 918,84 грн. і пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 16 319,86 грн. нараховані позивачем правомірно.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Дніпропетровського обласного відділеня Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 11, 71, 72, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр упровадження високих технологій «Ноябрь-95» на користь Дніпропетровського обласного відділеня Фонду соціального захисту інвалідів 50 918,84 (п'ятдесят тисяч дев'ятсот вісімнадцять гривень вісімдесят чотири копійки) грн. адміністративно-господарських санкцій та 16 319,86 (шістнадцять тисяч триста дев'ятнадцять гривень вісімдесят шість копійок) грн. пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарські санкції.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 06 березня 2015 року.

Суддя О.С. Луніна