Справа № 808/7381/14
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року , о 14:48 годині,Справа № 808/7381/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш О.В.,

за участю секретаря Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що Вільнянською ОДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складено акт №450/17/НОМЕР_1 від 29.07.2014, згідно з висновками якого встановлено порушення п. 201.10 ст. 201, п. 11 розділу ХХ Податкового кодексу України в частині не включення до єдиного реєстру податкових накладних, що надані контрагентам-покупцям при здійсненні операцій з постачання товарів; пп. «а» п. 187.1 ст. 187, пп. 198 ст. 198 ПКУ, внаслідок чого занижено податкові зобов'язання з ПДВ на 33783 гривні.

На підставі вищевказаного акту було прийняте податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 15.09.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на 50674,5 гривень. Позивач вважає, що відповідач діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому податкове повідомлення-рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

За перевіряємий період ним не реєструвалися деякі податкові накладні, оскільки на сайті Міндоходів в той час були технічні проблеми із завантаженням електронних документів. Про це він повідомив ОДПІ в своїх письмових поясненнях під час перевірки. Одночасно повідомив й про те, що податкові зобов'язання з ПДВ в сумі 4515 гривень по декларації за січень 2014 року не були включені у зв'язку з їх відсутністю.

Щодо віднесення до податкового кредиту по декларації за квітень 2014 року по контрагенту ТОВ «ГАЗУКРАЇНА - 2009» 17500 гривень, позивач пояснив, що вони були віднесені до податкового кредиту у зв'язку із технічною помилкою у зазначенні ІПН контрагента, що внесено до додатку №5 Декларації з ПДВ за березень та квітень 2014 року, де замість постачальника ТОВ «ПРІМАУКРГАЗ» (ІПН 32) зазначено ТОВ «ГАЗУКРАЇНА» (ІПН 39). На теперішній час ним надано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок як самостійний документ та сплачено відповідний штраф.

Щодо безтоварності операцій з постачальниками у позові зазначено, що притягнення до відповідальності платника податків має відбуватись виключно за порушення норм податкового законодавства, оскільки така відповідальність передбачена спеціальними нормами і є самостійним видом юридичної відповідальності, яка застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності і незалежно від того, чи визнані відповідні угоди недійсними або є нікчемними.

Виходячи з положень Податкового кодексу України та Закону України «Про державну податкову службу в Україні», податкові органи не наділені законодавцем компетенцією на встановлення фактів порушення платниками податків норм актів цивільного або господарського законодавства. В даному випадку податковий орган на підставі зазначених ним обставин вважає, що відсутнє реальне виконання укладених договорів між позивачем та його контрагентами (ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2009»,ТОВ «Інформтрест-Консалтинг»), внаслідок чого відповідач з порушення договірних (цивільних, господарських) відносин між суб'єктами господарювання, що регулюється відповідними законодавчими актами, переходить в площину взаємовідносин у сфері податкового законодавства та робить відповідні висновки про безтоварність цих операцій. Жодним нормативно-правовим актом не визначено право податкового органу самостійно надавати оцінку укладеним (вчиненим) договорам з визначенням їх нікчемними, недійсними з застосуванням відповідних наслідків внаслідок вчинення таких правочинів. Висновки податкового органу в даному випадку є передчасними. Надаючи таку оцінку господарським правовідносинам, податковий орган виходе тим самим за межі своєї компетенції щодо недійсності (нікчемності) таких правочинів. Головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку. Вказана позиція викладена в постанові ВАСУ від 14.11.2012 у справі № К/9991/50772/12.

Тому податковий орган не наділений повноваженнями на оцінку відповідності обставин господарської діяльності підприємства діючому цивільному законодавству, у зв'язку з чим судження чи міркування податкового органу щодо нікчемності цивільно-правових договорів або міркувань щодо нереального характеру здійснення правочинів є неприпустимими та такими, що ґрунтуються на припущеннях, більш того, спростовуються фактичними обставинами, які викладені в акті перевірки та підтверджуються первинними документами. Тому посилання в акті перевірки на безтоварність операцій (або удаваність правочинів) не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки такі правочини відносяться до оспорюваних правочинів, а тому наслідки його недійсності можливо застосовувати лише після визнання їх недійсними в судовому порядку.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, оформлених відповідно з вимогами законодавства. Отже, дані, наведені в декларації, повинні підтверджуватись первинними документами обліку та відповідати податковому обліку (звітності).

Позивач надав первинні документи по господарським операціям з вказаними в акті перевірки контрагентами, які відповідають вимогам, встановленим ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», щодо змісту та форми первинних документів, підтверджують фактичне отримання позивачем товару та послуг від постачальників, оскільки містять повну інформацію щодо змісту та обсягу господарської операції, дати та місця її здійснення та свідчать про реальні зміни в структурі його активів й зобов'язань. Тому посилання в акті перевірки як на підставу безтоварності операцій на ненадання ним первинних документів (товарно-транспортних накладних, сертифікатів якості, технічних паспортів товару, актів прийому-передачі товару тощо) не відповідає дійсності. Крім того, в письмових поясненнях він під час проведення перевірки повідомив ОДПІ, що транспортування товару (газу) від ТОВ «Прімаукргаз» здійснювалося за рахунок позивача перевізником ТОВ «Вигода Плюс», а від інших постачальників - їх газовозами. Весь придбаний газ зберігався у резервуарах, загальної місткістю 20 куб.м, що перебувають у його власності та встановлені безпосередньо на АГЗС. На час укладання договорів та здійснення господарських операцій всі його контрагенти були платниками податків та перебували на обліку в органах ДПС. Перед укладанням будь-яких договорів він перевіряв знаходження в базі платників податків інформацію щодо контрагентів (офіційний сайт ДПА України) - всі його контрагенти були дійсними платниками податків, які здійснювали та здійснюють господарсько-фінансову діяльність.

Щодо використання даних бази АІС «Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДПА України» в позові зазначено, що посилання на дані бази АІС в акті перевірки є незаконними, оскільки автоматизовані бази податкових органів, що використовуються для внутрішнього користування, є неналежним доказом, а тому не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податків або нарахування/зменшення його податкових зобов'язань. Такі дані не можуть бути в принципі підставою для змін у структурі податкових зобов'язань. Зазначена програма не має статусу офіційної, не сертифікована і може містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Єдине посилання на автоматизовану систему міститься у Методичних рекомендаціях щодо взаємодії органів державної податкової служби при проведенні перевірок податкових декларацій з податку на додану вартість з урахуванням інформації розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів (наказ ДПА України №266 від 18.04.2008), де вказується, що виявлення таких розбіжностей є тільки підставою для невиїзної перевірки.

Зокрема, в рішеннях Вищого адміністративного суду України (ухвали від 20.09.2012 у справах №№ К/9991/574/12, К/9991/5991/11, К/9991/2489/11) вказано, що програмне забезпечення Системи автоматизованого співставлення податкового кредиту та зобов'язань у розрізі контрагентів, декларацій по податку на додану вартість до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відноситься. Крім того зазначає, що такі дані не є належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо позивачем та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності.

Позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 15.09.2014.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні, зазначивши в запереченнях, що за даними перевірки ФОП ОСОБА_1 здійснював операції з постачання підакцизного товару - «газ скраплений пропан» (код товару відповідно до пп.215.3.4 ст.215 ПКУ та згідно з УКТ ЗЕД та 0).

Відповідно до п.11 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних(ЄРПН) незалежно від розміру ПДВв одній податковій накладній. Чинним законодавством не передбачено інших випадків, які б дозволяли не проводити реєстрацію податкових накладних.

Перевіркою встановлено, що позивач, в порушення п.201.10 ст.201 та п.11 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ,не включив до єдиного реєстру податкових накладних податкові накладні, що надані ФОП ОСОБА_1 контрагентам-покупцям,

Щодо не включення до податкових зобов'язань сум ПДВ по здійсненим поставкам газу скрапленого перевіркою встановлено, що позивач, в порушення пп. «а» п. 187.1 ст. 187 ПКУ, в декларації за січень 2014 року невірно визначив суму податкових зобов'язань з ПДВ, що призвело до заниження податкових зобов'язань за січень 2014 року на 4515 гривень, внаслідок не включення до податкових зобов'язань сум ПДВ по господарським операціям з ПАТ «Запоріжгаз», а саме згідно з даними книги обліку доходів та банківських виписок за січень 2014 року,16.01.2014 позивач отримав попередню оплату за скраплений газ від ПАТ «Запоріжгаз» в сумі 18018 гривень (3003 гривень ПДВ) та 30.01.14 -в сумі 9072 гривень (ПДВ 1512 гривень), у зв'язку з чим було виписано податкові накладні №3 від 16.01.2014 на загальну суму 18018 гривень (ПДВ 3003 гривень, зареєстрована в ЄР за № від 29.01.2014) та №16 від 30.01.2014 на загальну суму 9072 гривень (ПДВ 1512 гривень, інформація щодо реєстрації в ЄРПН відсутня). Таким чином, за результатами роботи у січні 2014 у позивача виникли податкові зобов'язання з ПДВ в сумі 4515 гривень по взаємовідносинам з контрагентом-покупцем ПАТ «Запоріжгаз». Відповідно до декларації з ПДВ за січень 2014 року та додатку №5до податкових зобов'язань за січень 2014 року,ПДВ в сумі 4515 гривень по контрагенту ПАТ «Запоріжгаз»не включено. За даними системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за ФОП ОСОБА_1 обліковується розбіжність в сумі 4515 гривень по вказаному контрагенту.

Щодо віднесення до податкового кредиту сум ПДВ, не підтверджених податковими накладними: в порушення пп. 198.6 ст.198 ПКУ позивачем включено до складу податкового кредиту 19833 гривень (по деклараціям за березень 2014 року в сумі 2333 гривень та квітень в сумі17500 гривень), що не підтверджені податковими накладними або іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПКУ, а саме: податкова накладна №183 від 26.03.2014, видана ТОВ «ТД «ТРЕЙДТОРГ» на 2333 гривень, та податкові накладні, видані ТОВ «Газукраїна-2009», №45 від 02.04.2014 на 3050 гривень, №53 від 03.04.2014 на 3516,67 гривень, №11 від 14.04.2014 на 7933,33 гривень.

За даними системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів обліковується розбіжність податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 з податковими зобов'язаннями ТОВ «ТД «ТРЕЙДТОРГ» за березень 2014 року в сумі 2333,33 гривень. Відповідно до поданої звітності (декларація з ПДВ з додатком №5 до неї, реєстри податкових накладних) у ТОВ «ТД «ТРЕЙДТОРГ» не виникало податкових зобов'язань з ПДВ у березні 2014 року по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1

За даними системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів обліковується розбіжність податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 з податковими зобов'язаннями ТОВ «Газукраїна-2009» за квітень 2014 року в сумі 17500 гривень. Відповідно до поданої звітності (декларація з ПДВ з додатком №5 до неї, реєстри податкових накладних) у ТОВ «Газукраїна-2009» не виникало податкових зобов'язань з ПДВ у квітні 2014 року по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1.

Щодо не підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «Газукраїни-2009» та ТОВ «Інформтрест-Консалтінг»: проведеною перевіркою первинних документів встановлено здійснення господарських операцій з ознаками безтоварності по постачальникам ТОВ «Газукраїна-2009» та ТОВ «Інформтрест-Консалтінг».З 01.01.2014 по 30.04.2014 позивач здійснював фінансові операції з ТОВ «Газукраїна-2009», а саме:відповідно до податкової накладної №27 та видаткової накладної №22 від 09.01.2014, ТОВ «Газукраїна-2009» надано ФОП ОСОБА_1 товар - «газ скраплений» в кількості 1,61т на загальну суму 17549 гривень, в т.ч. ПДВ 2924,83 гривень, а позивач перерахував безготівкові кошти з власного поточного рахунку на користь ТОВ «Газукраїна-2009», згідно з платіжними дорученнями №1 від 14.01.2014 в сумі 11100 гривень та №3 від 20.01.2014 в сумі 6449 гривень з призначенням платежу «сплата за скраплений газ згідно рахунку №17 від 09.01.2014 в т.ч. ПДВ». Будь-які інші первинні документи, що підтверджують реальність здійснення господарської операції (договори купівлі-продажу, товарно-транспортні накладні, сертифікати якості, технічні паспорти товару, акти прийому-передачі товару тощо) на перевірку не надані;відповідно до податкової накладної №8 та видаткової накладної №225 від 03.02.2014, ТОВ «Інформтрест-Конслатінг» надано позивачу товар - «газ скраплений» в кількості 2,2т на загальну суму 23100 гривень, в т.ч. ПДВ 3850 гривень, а він перерахував безготівкові кошти з власного поточного рахунку на користь ТОВ «Інформтрест-Конслатінг», згідно з платіжними дорученнями №11 від 07.02.2014 в сумі 13100 гривень й №13 від 13.02.2014 в сумі 3800 гривень з призначенням платежу «сплата за газ скраплений згідно рахунку №166 від 03.02.2014в т.ч. ПДВ». Будь-які інші первинні документи, що підтверджують реальність здійснення господарської операції (договори купівлі-продажу, товарно-транспортні накладні, сертифікати якості, технічні паспорти товару, акти прийому-передачі товару тощо) на перевірку не надані;відповідно до податкової накладної №58 та видаткової накладної №272 від 10.02.2014, ТОВ «Інформтрест-Конслатінг» надано позивачу товар - «газ скраплений» в кількості 1,52т на загальну суму 15960 гривень, в т.ч. ПДВ 2660 гривень. ФОП ОСОБА_1 розрахунки не проводились. Будь-які інші первинні документи, що підтверджують реальність здійснення господарської операції (договори купівлі-продажу, ТТН, сертифікати якості, технічні паспорти товару, акти прийому-передачі товару тощо) на перевірку не надані.

При дослідженні обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку на підтвердження даних податкового обліку можливо приймати лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Так, в ході дослідження первинних документів, що можуть свідчити про здійснення операцій з постачальниками товарів ТОВ «Інформтрест-Конслатінг» та ТОВ «Газукраїна-2009», встановлено, що позивач не надав на перевірку будь-яке документальне підтвердження походження, зберігання, транспортування, прийому-передачі товарів, на які виписані вищезазначені податкові накладні, договорів купівлі-продажу, поставки, зберігання товару.

Згідно з п.44.1 ст. 44 ПКУ, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Водночас, ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.99 визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Тому для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Водночас, відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПКУ, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів сум ПДВ є факт придбання товарів з метою їх використання в господарській діяльності. Тому не можна вважати достатніми підставами для підтвердження товарності операції податкові накладні №27 від 09.01.2014, №8 від 03.02.2014 та №58 від 10.02.2014, які позивач, в порушення пп. 198.6 ст.198 ПКУ, включив до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 9434,83 гривень(по декларації за лютий 2014 року в сумі 9435 гривень), що не підтверджені податковими накладними або іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПКУ.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке:судом встановлено, що Вільнянською ОДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 30.04.2014, результати якої викладено в акті №450/17/НОМЕР_1 від 29.07.2014 (а.с.9-15). Згідно з висновками акту, встановлено порушення позивачем п. 201.10 ст. 201, п. 11 розділу ХХ ПКУ в частині не включення до єдиного реєстру податкових накладних, що надані позивачем контрагентам-покупцям при здійсненні операцій з постачання товарів, ввезених на митну територію України, та пп. «а» п. 187.1 ст. 187, пп. 198.6 ст. 198 ПКУ, внаслідок чого занижено податкові зобов'язання з ПДВ на 33783 гривні, у тому числі по деклараціям за січень - на 4515 гривень, лютий - на 9435 гривень, березень - на 2333 гривень й квітень - на 17500 гривень (а.с.14).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПКУ, «при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією».

Згідно з п. 11 підр. 2 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ, «реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.

До платників податку, для яких на дату виписки накладної цим підрозділом не запроваджено обов'язковість реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не застосовуються норми абзаців восьмого і дев'ятого пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу».

Відповідно до пп. «а» п. 187.1 ст. 187 ПКУ, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше - дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПКУ, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

На підставі вищевказаного акту перевірки №450/17/НОМЕР_1 від 29.07.2014 Вільнянською ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 15.09.2014 (а.с.8), яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість, за основним платежем на 33783 гривні, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - на 16891,5 гривень.

Відповідно до абз. 3,4 п. 123.1 ст. 123 ПКУ, при повторному, протягом 1095 днів, визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Судом встановлено, що оскаржуваним повідомленням-рішенням ФОП ОСОБА_1 було повторно, в строк, передбачений п.123.1 ст. 123 ПКУ, визначено суму податкового зобов'язання з ПДВ(ППР № від 28.04.2014 (а.с.53), у зв'язку з цим штрафна санкція склала 50% суми нарахованого податкового зобов'язання: 16891,5 гривень (33783 х 50% = 16891,5).

Судом встановлено, що позивачем, в порушення пп. «а» п. 187.1 ст. 187 ПКУ, в декларації за січень 2014 року невірно визначена сума податкових зобов'язань з ПДВ, що призвело до заниження податкових зобов'язань за січень 2014 року на 4515 гривень, внаслідок не включення до податкових зобов'язань сум ПДВ по господарським операціям з ПАТ «Запоріжгаз» (), а саме: згідно з даними книги обліку доходів та банківських виписок за січень 2014 року, 16.01.2014 ФОП ОСОБА_1 отримав попередню оплату за скраплений газ від ПАТ «Запоріжгаз» в сумі 18018 гривень (3003 гривень ПДВ) та 30.01.14 - в сумі 9072 гривень (ПДВ 1512 гривень), у зв'язку з чим було виписано податкові накладні №3 від 16.01.2014 на загальну суму 18018 гривень (ПДВ 3003 гривень, зареєстрована в ЄР за № від 29.01.2014) та №16 від 30.01.2014 на загальну суму 9072 гривень (ПДВ 1512 гривень, інформація щодо реєстрації в ЄРПН відсутня). Таким чином, за результатами роботи у січні 2014 року у позивача виникли податкові зобов'язання з ПДВ в сумі 4515 гривень по взаємовідносинам з контрагентом-покупцем ПАТ «Запоріжгаз». Відповідно до декларації з ПДВ за січень 2014 року та додатку №5 до податкових зобов'язань за січень 2014 року, не включено ПДВ в сумі 4515 гривень по контрагенту ПАТ «Запоріжгаз». За даними системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за позивачем обліковується розбіжність в сумі 4515 гривень по контрагенту ПАТ «Запоріжгаз» (а.с.12).

Судом досліджені податкові накладні, виписані ФОП ОСОБА_1 ПАТ «Запоріжгаз»,- №3 від 16.01.2014 та №16 від 30.01.2014 (а.с.45,46), отже посилання позивача на відсутність у нього податкових зобов'язань з ПДВ у розмірі 4515 гривень по декларації за січень 2014 року спростовуються його ж податковими накладними №3 від 16.01.2014 та №16 від 30.01.2014.

Перевіркою встановлено, що позивач, в порушення п.11 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, не включив до Єдиного реєстру податкових накладних податкові накладні, що виписані ним контрагентам-покупцям, а саме: ТОВ «Ритм» 65) податкову накладну №14 від 27.01.2014 на 1696 гривень (282,67 гривень ПДВ); ПАТ «Запоріжгаз» 46) податкову накладну №16 від 30.01.2014 на 9072 гривень (1512 гривень ПДВ); ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «АДУ» 45) податкову накладну №15 від 20.03.2014 на 20100 гривень (3350 гривень ПДВ); ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «АДУ» 45) податкова накладну №32 від 25.04.2014 на 99,94 гривень (16,66 гривень ПДВ); ФГ «Лавріненко» 69) податкову накладну №33 від 26.04.2014 на 576 гривень (96 гривень ПДВ) (а.с.12).

Позивач зазначає, що за перевіряє мий період ним не реєструвалися деякі податкові накладні, оскільки на сайті Міндоходів в той час були технічні проблеми із завантаженням електронних документів. Проте, позивач не надав суду доказів такої технічної проблеми. Крім того, відповідно до приписів п. 201.10 ст. 201 ПКУ, реєстрація податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання, тобто позивачу необхідно було впродовж 15 днів за днем складання цих податкових накладних повторити спробу зареєструвати їх чи звернутися до контролюючого органу за для вирішення цієї проблеми. Крім того, твердження позивача про технічні проблеми на сайті Міндоходів спростовується поясненнями представника відповідача в судовому засіданні, яка пояснила, що жодних проблем в той період з сайтом Міндоходів не було.

Також, позивач зазначив, що віднесення ним до податкового кредиту по декларації за квітень 2014 року 17500 гривень по контрагенту ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2009» було здійснено помилково - в результаті технічної помилки у зазначенні ІПН контрагента. Ця помилка була ним виправлена шляхом надання уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок та сплатою відповідного штрафу.

Проте, суд не приймає це твердження до уваги, оскільки, як встановлено судом, цей уточнюючий розрахунок було подано 12.10.2014 (а.с.47), тобто вже після проведення Вільнянською ОДПІ перевірки ФОП ОСОБА_1, а отже є не виправленням помилки, а спробою ліквідувати наслідки.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснював господарські операції з ознаками безтоварності по постачальникам ТОВ «Газукраїна-2009» та ТОВ «Інформтрест-Консалтінг», а саме:відповідно до податкової накладної №27 від 09.01.2014 та видаткової накладної №22 від 09.01.2014, ТОВ «Газукраїна-2009» надано позивачу товар - «газ скраплений» в кількості 1,61т на загальну суму 17549 гривень, в т.ч. ПДВ 2924,83 гривень, а останній перерахував безготівкові кошти з власного поточного рахунку на користь ТОВ «Газукраїна-2009», згідно з платіжними дорученнями №1 від 14.01.2014 (11100 гривень) та №3 від 20.01.2014 (6449 гривень) з призначенням платежу «сплата за скраплений газ згідно рахунку №17 від 09.01.2014 в т.ч. ПДВ»; відповідно до податкової накладної №8 від 03.02.2014 та видаткової накладної №225 від 03.02.2014 ТОВ «Інформтрест-Конслатінг» надано позивачу товар - «газ скраплений» в кількості 2,2т на загальну суму 23100 гривень, в т.ч. ПДВ 3850 гривень, а позивач перерахував безготівкові кошти з власного поточного рахунку на користь ТОВ «Інформтрест-Конслатінг», згідно з платіжними дорученнями №11 від 07.02.2014 (13100 гривень) та №13 від 13.02.2014 (3800 гривень) з призначенням платежу «сплата за газ скраплений згідно рахунку №166 від 03.02.2014 в т.ч. ПДВ»; відповідно до податкової накладної №58 від 10.02.2014 та видаткової накладної №272 від 10.02.2014 ТОВ «Інформтрест-Конслатінг» надано позивачу товар - «газ скраплений» в кількості 1,52т на загальну суму 15960 гривень, в т.ч. ПДВ 2660 гривень. ФОП ОСОБА_1 розрахунки не проводились. По всім зазначеним операціям будь-які інші первинні документи, що підтверджують реальність здійснення господарської операції (договори купівлі-продажу, товарно-транспортні накладні, сертифікати якості, технічні паспорти товару, акти прийому-передачі товару тощо), на перевірку не були надані.

В ході дослідження Вільнянською ОДПІ первинних документів, що можуть свідчити про здійснення операцій з постачальниками товарів ТОВ «Інформтрест-Конслатінг» та ТОВ «Газукраїна-2009», встановлено, що позивач не надав на перевірку будь-яке документальне підтвердження походження, зберігання, транспортування, прийому-передачі товарів, на які виписані вищезазначені податкові накладні, в тому числі й договори купівлі-продажу, поставки, зберігання товару.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПКУ, «для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту».

Відповідно до абз. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно з ч. 2 ст. 3 вказаного Закону, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 9 вищевказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Спростовуючи зазначений висновок контролюючого органу, позивач зазначив в позові, що перевіряючим інспекторам було надано ним первинні документи по господарським операціям з вказаними в акті перевірки контрагентами, що відповідають вимогам, встановленим ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо змісту та форми первинних документів, які, на його думку,підтверджують фактичне отримання ним товару та послуг від постачальників, оскільки містять повну інформацію щодо змісту та обсягу господарської операції, дати та місця її здійснення й свідчать про реальні зміни в структурі активів та зобов'язань позивача. Проте, надані ним накладні - податкова№27 та видаткова №22 від 09.01.2014, платіжні доручення №1 від 14.01.2014 на 11100 гривень, №3 від 20.01.2014; податкова накладна №8 та видаткова накладна №225 від 03.02.2014, платіжне доручення №11 від 07.02.2014; податкова накладна №58 та видаткова накладна №272 від 10.02.2014, наданий суду договір поставки нафтопродуктів - скрапленого газу пропан-бутан №17-13 від 01.03.2014 не можуть в повному обсязі підтвердити товарність господарських операцій ФОП ОСОБА_1 з ТОВ «Газукраїна-2009» та ТОВ «Інформтрест-Конслатінг», оскільки у позивача відсутні інші первинні документи на підтвердження факту товарності таких господарських операцій - товарно-транспортні накладні, сертифікати якості, технічні паспорти товару, акти прийому-передачі товару.

Стосовно тверджень позивача на неправомірність посилань ОДПІ на дані бази АІС «Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДПА України» в акті перевірки - дані такої бази не можуть бути підставою для змін у структурі податкових зобов'язань, зазначені дані можуть бути лише підставою для проведення невиїзної перевірки, то суд зазначає, що в даному випадку висновки фахівців контролюючого органу, викладені в акті перевірки, не ґрунтуються на даних даної програми, ці висновки ґрунтуються на неспроможності позивача підтвердити товарність його господарських операцій з контрагентами, а посилання на вказану програму слугують лише одним з джерел отримання податкової інформації.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011, «під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги».

Позивач, оскаржуючи рішення на загальну суму 50674,50 гривень, при зверненні до суду з даним позовом сплатив182,7 гривень (квитанція №ПН41043 від 27.10.2014 (а.с.17). Оскільки у позові відмовлено, позивач повинен доплатити 1664,3гривень судового збору(1827 - 182,70 = 1644, 30).

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у позові відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 70000, АДРЕСА_1) на користь Державного бюджету України судові витрати у розмірі 1644 (однієї тисячі шестисот сорока чотирьох) гривень 30 копійок.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш