Справа № 815/3503/14
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/3503/14

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Яковлева Ю.В.,

Жука С.І,

при секретарі судового засідання Худик С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокуратури Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом прокурора Київського району м.Одеси до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 про часткове скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И Л А :

16.06.2014р. прокурор Київського району м.Одеси звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.09.2013р. №425 в частині визнання ОСОБА_2 членом сім'ї ОСОБА_3, який був наймачем АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підстав для визнання ОСОБА_2 членом сім'ї ОСОБА_3 не має, оскільки вона з ОСОБА_3 однією сім'ю не проживала, спільного господарства не вела, зареєстрована за вказаною адресою лише за день до смерті наймача, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач та третя особа заперечували проти позову, посилаючись на прийняття оскаржуваного розпорядження на підставі закону та в межах наданих повноважень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2014р. в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, прокуратура Одеської області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про внесення змін до договорів найму жилих приміщень, внаслідок визнання наймачем іншого члена сім'ї та переоформлення особистих рахунків» від 03 вересня 2013 року №425, ОСОБА_2 (у зв'язку зі смертю наймача, дідуся - ОСОБА_3.) визнано наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача та переоформлено особисті рахунки на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

13 травня 2014 року за № (16-43)7053 вих.14 прокуратурою Київського району м.Одеси внесено подання на ім'я в.о. голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення порушень Житлового кодексу Української РСР, причин та умов, що їм сприяли з вимогою скасувати розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 03 вересня 2013 року №425 «Про внесення змін до договорів найму жилих приміщень, внаслідок визнання наймачем іншого члена сім'ї та переоформлення особистих рахунків» в частині визнання ОСОБА_2 наймачем квартири АДРЕСА_1.

В поданні зазначено, що в ході проведення перевірки прокуратурою Київського району м. Одеси встановлено порушення Київською районною адміністрацією ст.ст.64,106 Житлового Кодексу України при прийнятті оспорюваного розпорядження, оскільки ОСОБА_2 визнана членом сім'ї ОСОБА_4 за відсутності підтверджуючих документів.

За результатами розгляду подання Київською районною адміністрацією Одеської міської ради було надано відповідь від 30 травня 2014 року №05/01-13 про відмову у задоволенні подання прокуратури Київського району м. Одеси від 13 травня 2014 року, оскільки факти неналежного виконання обов'язків посадовими особами Київської районної адміністрації Одеської міської ради з приводу прийняття розпорядження №425 від 03 вересня 2013 року в частині визнання ОСОБА_2 наймачем квартири АДРЕСА_1 не підтвердились.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції вважав доведеними обставини проживання ОСОБА_2 однією сім'єю з ОСОБА_3, та як наслідок, правомірного прийняття відповідачем розпорядження про визнання її наймачем АДРЕСА_1. Розглядаючи справу по суті, суд виходив з публічності даного спору та його належності до юрисдикції адміністративних судів.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.1.ч.1 ст.3 КАС України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Оскаржуючи розпорядження Київської районної адміністрації ради від 03 вересня 2013 року №425 в частині визнання ОСОБА_2 наймачем квартири АДРЕСА_1, позивач не посилається на порушення позивачем процедури прийняття рішення або перевищення ним повноважень при його прийнятті.

Єдиною підставою для оскарження розпорядження є його прийняття в порушення ст.ст.64,106 ЖК України та надання ОСОБА_2 статусу наймача квартири без достатніх підстав.

Таким чином, визначальним в даному спорі є наявність та достатність підстав для визнання ОСОБА_2 наймачем квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3

Оскільки зазначені обставини лежать в площині цивільних правовідносин, судова колегія приходить до висновку про наявність приватноправового спору, якій не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому судова колегія роз'яснює, що даний спір відноситься до юрисдикції місцевих загальних судів в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції на зазначені обставини увагу не звернув, надавши невірну правову оцінку обставинам по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.203 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю з підстав, встановлених п.1 ч.1 ст.157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.195,196,199,203,206,254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокуратури Одеської області - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року - скасувати, провадження по справі за адміністративним позовом прокурора Київського району м.Одеси до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 про часткове скасування розпорядження - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: Ю.В.Яковлев

Суддя: С.І.Жук