Справа № 21-637а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_11 до Національної академії внутрішніх справ (далі - НАВС) про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_11 звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення НАВС від 15 січня 2013 року, яким відмовлено визнати його учасником бойових дій на території інших держав; визнати ОСОБА_11 таким учасником та зобов'язати відповідача видати йому посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка.

Суди встановили, що позивач у період навчання в Київській вищій школі Міністерства внутрішніх справ СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського (далі - КВШ МВС СРСР, МВС СРСР відповідно) на виконання наказу МВС СРСР від 19 липня 1988 року

№ 0143 «О создании группировок сил и средств для действий при чрезвычайных обстоятельствах», вказівки Управління навчальних закладів і науково-дослідних установ МВС СРСР від 13 серпня 1988 року № 12т відповідно до наказу КВШ МВС СРСР від

6 грудня 1988 року № 161 на посаді командира 1 взводу 1 роти 3 батальйону був відряджений до м. Єреван Вірменської РСР для безпосередньої участі у виконанні спеціального завдання з 17 грудня 1988 року по 4 березня 1989 року, що підтверджується довідкою НАВС від 3 грудня 2012 року № 46/107-2357.

Позивач звернувся до відповідача з рапортом про визнання його учасником бойових дій, проте за результатами засідання комісії НАВС з питань визнання учасниками бойових дій оформлено протокол і висновком від 15 січня 2013 року № 1/13 року позивачу відмовлено у визнанні його учасником бойових дій за відсутністю правових підстав.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 16 квітня 2013 року позов задовольнив.

Київський апеляційний адміністративний суд поставною від 5 серпня 2014 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове - про відмову в позові.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 6 жовтня 2014 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_11 на вказану постанову апеляційного суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Вищого адміністративного суду України, ОСОБА_11 звернувся із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

На обґрунтування заяви додав копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 травня 2011 року (справа № К/9991/9681/11), яка, на його думку, підтверджує неоднакове правозастосування.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 22 грудня 2014 року допустив цю справу до провадження Верховного Суду України виходячи із того, що в доданій до заяви копії судового рішення по-іншому, ніж у справі, що розглядається, застосовано положення пункту 2 статті 6 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від

8 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Перелік).

У справі, що розглядається, касаційний суд погодився з висновком апеляційного суду про те, що оскільки Вірменської РСР у Переліку немає, то єдиним документом, що може підтвердити факт участі позивача у бойових діях, може бути довідка 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР. Водночас оскільки цієї довідки позивач не надав, то відповідач правомірно відмовив у визнанні його учасником бойових дій.

Натомість у рішенні, наданому на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що як «інші країни після 1979 року» у Переліку слід розуміти в тому числі і колишній СРСР.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, Верховний Суд України неодноразово висловлював свій правовий висновок у спорах цієї категорії. Зокрема, у постановах від

18 травня 2010 року, 3 жовтня 2011 року, 26 листопада 2013 року та 7 жовтня 2014 року (№№ 21-74во10, 21-162а11, 21-384а13, 21-349а14 відповідно) він зазначив, що у Переліку колишніх республік СРСР (зокрема Вірменської РСР) немає, а зі змісту примітки 6 до Переліку стосовно можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після грудня 1979 року та не названі у Переліку, вбачається, що її положення поширюються лише на військових фахівців, яких Генеральний штаб Збройних Сил СРСР направляв у країни, на території яких велися бойові дії, і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

У справі, що розглядається, суди встановили, що ОСОБА_11 довідка

10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР не видавалась.

За таких обставин висновок суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права і відповідає правовій позиції Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_11 слід відмовити.

Керуючись статями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України,

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_11 відмовити.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку, встановленого пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко
Судді: О.Ф. Волков М.І. Гриців
О.А. КороткихО.В. Кривенда
В.Л. МаринченкоО.Б. Прокопенко П.В. Панталієнко І.Л. Самсін
О.О. Терлецький