Справа № 826/5294/14
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5294/14 Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А. Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е., при секретарі - Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою прокурора міста Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2014 року адміністративну справу за позовом корпорації «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал» до Головного управління юстиції у м. Києві про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

Корпорація «Науково-виробниче об'єднання «Арсенал» (надалі за текстом - «Корпорація «НВО «Арсенал») звернулась до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 42478366 від 09 квітня 2014 р..

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 травня 2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі прокурор міста Києва, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2013 року Господарським судом м. Києва видано наказ № 910/199/19 про стягнення з Корпорації «НВО «Арсенал» на користь казенного підприємства спеціального приладобудування «Арсенал» заборгованості по сплаті земельного податку у розмірі 2 468 568 грн. 76 коп. та пені в розмірі 611 731 грн. 65 коп.

На підставі зазначеного наказу постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 17 березня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП № 42478366 та встановлено семиденний строк для його виконання.

27 березня 2014 р. позивач звернувся до Господарського суду м. Києва із заявою про затвердження мирової угоди, укладеної між стягувачем та боржником 18.02.2014 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03 квітня 2014 року у справі № 910/199/13, затверджено мирову угоду між казенним підприємством спеціального приладобудування «Арсенал» та Корпорацією «НВО «Арсенал», за умовами якої сторони узгодили між собою питання щодо погашення існуючої заборгованості у строк до 01 вересня 2014 року.

09 квітня 2014 р. відповідачем прийнято постанову № ВП № 42478366 про стягнення з боржника виконавчого збору, якою з позивача стягнуто 308 030 грн. 04 коп. у зв'язку з невиконанням в добровільному порядку судового наказу.

11.04.2014 р. державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 03 квітня 2014 року про затвердження мирової угоди.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (надалі за текстом - «Закон № 606-XIV»).

За змістом статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 17 Закону № 606-XIV визначено перелік документів, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, до яких належать і судові накази.

За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частини 2 статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За приписами частини 1 статті 27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За змістом частини 3 названої статті Закону № 606-XIV у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Частиною 1 статті 28 Закону № 606-XIV визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону № 606-XIV заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Наведене дає підстави для висновку, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Водночас, у даній справі відповідачем не доведено, а судом не встановлено факту вчинення відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві в межах виконавчого провадження заходів примусового виконання рішення визначених ст. 32 Закону № 606-XIV.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про відсутність підстав для стягнення з позивача виконавчого збору.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права чи порушено норми матеріального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу прокурора міста Києва залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Т.М.Грищенко

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 24 березня 2015 р.

.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.