Справа № 816/5011/14
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/5011/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шевченко О.С.,

відповідачів - Фесенка Ю.П., Гончара О.В.,

представника відповідача - Висоти В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Святовіт" до Головного Управління Міндоходів у Полтавській області, Головного державного ревізора-інспектора управління податкового та митного аудиту Головного Управління Міндоходів у Полтавській області Гончара О.В., Головного державного ревізора-інспектора управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного Управління Міндоходів у Полтавській області Фесенка Ю.П. про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2014 року Приватне підприємство "Святовіт" /надалі - позивач/ звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного Управління Міндоходів у Полтавській області /надалі - відповідач/ про визнання протиправними дій ГДРІ управління податкового та митного аудиту Гончара О.В. та ГДРІ управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Фесенка Ю.П. Головного Управління Міндоходів у Полтавській області, які полягають у неповерненні отриманого під час проведення контрольної розрахункової операції товару.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що інспектор Гончар О.В. та Фесенко Ю.П. перед початком фактичної перевірки придбали в магазині одну пляшку мінеральної сильногазованої води "Утренняя роса" місткістю 0,5 л на суму 2,50 грн. Однак, у порушення приписів статті 20 Податкового кодексу України не повернули отриманий під час проведення контрольної розрахункової операції товар - одну пляшку мінеральної сильногазованої води "Утренняя роса" місткістю 0,5 л.

14.02.2015 до суду від відповідача Головного Управління Міндоходів у Полтавській області надійшли письмові заперечення проти позову, у яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що статтею 20 Податкового кодексу України визначено права контролюючого органу, а не його обов'язки. Крім того, вважає, що права та інтереси позивача не порушено.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2015 до участі у справі в якості відповідачів залучено Головного державного ревізора-інспектора управління податкового та митного аудиту Головного Управління Міндоходів у Полтавській області Гончара О.В. та Головного державного ревізора-інспектора управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного Управління Міндоходів у Полтавській області Фесенка Ю.П.

23.03.2015 до суду надійшли письмові заперечення проти позову від відповідача Головного державного ревізора-інспектора управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного Управління Міндоходів у Полтавській області Фесенка Ю.П., у яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт порушення його прав, свобод та інтересів діями працівників контролюючого органу під час проведення перевірки.

23.03.2015 до суду надійшли письмові заперечення проти позову від відповідача Головного державного ревізора-інспектора управління податкового та митного аудиту Головного Управління Міндоходів у Полтавській області Гончара О.В., у яких зазначено, що одна пляшка води мінеральної сильногазованої "Утренняя роса" місткістю 0,5 л реалізована позивачем без видачі розрахункового документу та є продовольчим товаром, який не підлягає поверненню суб'єкту господарювання. Вважає, що права, свободи та інтереси позивача не порушено.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі та представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення відповідачів та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 14.10.2014 посадовими особами Головного Управління Міндоходів у Полтавській області Гончаром О.В. та Фесенком Ю.П. на підставі наказу Головного Управління Міндоходів у Полтавській області від 03.10.2014 № 489 /а.с. 46/ та направлень на перевірку від 06.10.2014 №№ 817, 818 /а.с. 47/ в присутності директора Яріна І.В. проведено фактичну перевірку щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) магазину "Святовіт", що розташований за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Макаренко, 20, та належить платнику податків Приватному підприємству "Святовіт", за результатами якої складено акт від 14.10.2014 № 0155/16/31/22/38936333 /а.с. 48/.

У акті перевірки, зокрема, зафіксовано, що позивач не забезпечив проведення розрахункової операції на повну суму покупки через реєстратор розрахункових операцій та у разі непрацездатності РРО з використанням розрахункових квитанцій, а саме, при продажу однієї пляшки 0,5 л води мінеральної сильногазованої "Утренняя роса" чек на РРО не набирався та не видавався, розрахункова квитанція не виписувалася та не видавалася. На час проведення перевірки РРО та РК відсутні, сума не проведення становить 2,50 грн.

Акт перевірки підписано директором Приватного підприємства "Святовіт" Яріним І.В. без зауважень.

Позивачем зазначено, що перед початком фактичної перевірки перевіряючі придбали в магазині одну пляшку мінеральної сильногазованої води "Утренняя роса" місткістю 0,5 л на суму 2,50 грн., яку не повернули після закінчення контрольного заходу, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправними дій ГДРІ управління податкового та митного аудиту Гончара О.В. та ГДРІ управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Фесенка Ю.П. Головного Управління Міндоходів у Полтавській області, які полягають у неповерненні отриманого під час проведення контрольної розрахункової операції товару.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Права контролюючих органів встановлені статтею 20 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до підпункту 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.

Так, пунктом 4 статті 26 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право проводити контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію. У разі неможливості повернення продукції, яка була використана (одержана) під час контрольної перевірки, відшкодування затрат відноситься на результати діяльності суб'єктів господарювання. Порядок проведення таких перевірок визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, у разі неможливості повернення товару, отриманого службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, відшкодування затрат відноситься на результати діяльності суб'єктів господарювання.

Із пояснень відповідачів у судовому засіданні встановлено, що під час проведення контрольної розрахункової операції посадовими особами Головного Управління Міндоходів у Полтавській області Фесенком Ю.П. та Гончаром О.В. в магазині "Святовіт" придбано одну пляшку мінеральної сильногазованої води "Утренняя роса" місткістю 0,5 л на суму 2,50 грн., яка у подальшому не була повернута позивачу.

Відповідачі Фесенко Ю.П. та Гончар О.В. у судовому засіданні пояснили, що кошти за вказаний товар ними сплачені у повному обсязі в сумі 2,50 грн. Сплачені кошти в сумі 2,50 грн. за пляшку мінеральної сильногазованої води "Утренняя роса" позивачем відповідачам не поверталися, що не заперечується самим позивачем у позовній заяві.

У акті перевірки, який підписано директором позивача Яріним І.В. та ОСОБА_7, будь-які зауваження до акту перевірки та дій перевіряючих не вказано /зворот а.с. 48/.

Таким чином, кошти за товар - пляшку мінеральної сильногазованої води "Утренняя роса" місткістю 0,5 л перевіряючими були сплачені у повному обсязі, вказані кошти особам, які придбали товар позивачем не повернуті, а отже позивач не поніс жодних збитків внаслідок не повернення придбаної під час проведення контрольної розрахункової операції пляшки мінеральної сильногазованої води "Утренняя роса" місткістю 0,5 л.

Відповідно до визначення, наведеного у частині 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Для визначення ознак публічно-правового спору суд повинен встановити, зокрема, наявність матеріально-правових відносин між учасниками спору. Публічно - правовий спір може виникати із конституційних, адміністративних, фінансових та інших правовідносин, зміст яких складає, з одного боку, обов'язок органу публічної адміністрації вчинити певний акт на користь особи і з іншого - право особи вимагати виконання цього обов'язку від органу публічної адміністрації як від носія владних повноважень. Більш того, особа повинна бути переконана у тому, що такі відносини перебувають у стані порушення норми або права.

Спираючись на норми Конституції, як норми прямої дії, якими визначено зміст прав та свобод, особа має можливість вимагати від держави в особі органів публічної адміністрації належної організації та безпосереднього виконання кореспондуючих обов'язків.

При цьому не будь-яке порушення суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків кореспондує праву особи вимагати його припинення. Право на захист (задоволення позову) у особи - позивача в межах публічного охоронного відношення виникне за двох умов. По-перше, суд має встановити обов'язок органу влади вчинити певну дію (прийняти рішення). По-друге, має бути доведено правову заінтересованість особи у виконанні цього обов'язку саме на її користь. Закон у вигляді так званої "захисної норми" має гарантувати особі право вимагати від органу публічної адміністрації виконання певного обов'язку на свою користь.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У пункті 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, якщо відповідач зобов'язаний довести правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності, то позивач має довести факт порушення його прав, свобод чи інтересів рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, на які посилається позивач.

Однак, позивачем не надано належних доказів на підтвердження порушення відповідачем його прав у публічно-правових відносинах.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що протиправні дії, якими би порушувалися права та інтереси позивача Приватного підприємства "Святовіт", у спірних правовідносинах відсутні.

Таким чином, позивач скористався правом на звернення до адміністративного суду і його право не може бути обмежене; заявлені Приватним підприємством "Святовіт" позовні вимоги розглянуті судом по суті. Проте, враховуючи обставини справи, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Отже, позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства "Святовіт" до Головного Управління Міндоходів у Полтавській області, Головного державного ревізора-інспектора управління податкового та митного аудиту Головного Управління Міндоходів у Полтавській області Гончара О.В., Головного державного ревізора-інспектора управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного Управління Міндоходів у Полтавській області Фесенка Ю.П. про визнання дій протиправними - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2015 року.

Суддя С.С. Сич