Справа № 487/108/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2015 р. м. Київ К/800/42032/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Миколаєва про призначення пільгової пенсії,

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва на постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 березня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2014 року,

встановив:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Миколаєва (далі - УПФ) про визнання незаконним та скасування рішення від 30 грудня 2013 року № 59, яким йому відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із статтею 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1788-ХІІ).

Позов обґрунтував тим, що УПФ протиправно відмовляється зарахувати стаж роботи на посаді старшого майстра у Відкритому акціонерному товаристві «Малярно- ізоляційне підприємство «Райдуга» (далі - ВАТ МІП «Райдуга») в період з 5 квітня по 29 листопада 2001 року до пільгового стажу за списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Постановою Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2014 року, позов задоволено: рішення УПФ від 30 грудня 2013 року № 59 визнано протиправним і скасовано, а відповідача зобов'язано зарахувати ОСОБА_4 до стажу, що дає право на пільгову пенсію згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», роботу старшим майстром у ВАТ МІП «Райдуга» у період з 5 квітня по 29 листопада 2001 року, здійснити призначення (нарахування) такої пенсії та її виплату з 5 липня 2013 року.

У касаційній скарзі УПФ просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення статті 13 Закону № 1788-ХІІ та пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 в період з 1 вересня 1980 року по 15 лютого 1993 року працював на посадах ізолювальника суднового, майстра ізоляційної дільниці, майстра малярно-ізоляційної дільниці, старшого майстра малярної дільниці в ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод». З 5 квітня 2001 року по 29 листопада 2001 року позивач працював на посаді старшого майстра дільниці, який виконував роботи, де застосовувались шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, в ВАТ МІП «Райдуга».

30 вересня 2013 року (після досягнення 55-річного віку) позивач звернувся до УПФ із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, однак рішенням УПФ від 30 грудня 2013 року № 59 йому відмовлено в призначенні пільгової пенсії у зв'язку з відсутністю підстав для зарахування до пільгового стажу за списком № 2 періоду роботи з 5 квітня по 29 листопада 2001 року старшим майстром.

Зокрема, на підприємстві ВАТ МІП «Райдуга» в 2003 році проведена атестація робочих місць майстрів дільниць, зайнятих на роботах, де застосовуються шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки. За результатами атестації видано наказ від 15 липня 2003 року № 200 «Про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці маляра та майстра, зайнятих на роботах з використанням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення», яким підтверджено право майстрів дільниць, зайнятих на роботах, де застосовуються шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки (робочі місця № 026/119 - № 026/129), на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 2. Матеріали атестації погоджено Державною експертизою умов праці Миколаївської області.

Враховуючи, що позицією 428 розділу XIV списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, окремо передбачені як майстри дільниць, так і старші майстри дільниць, УПФ дійшло висновку про відсутність атестації робочого місця позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що на підтвердження зайняття посади, що дає право на пільгову пенсію, позивачем надано довідку від 25 грудня 2012 року № 574, видану ВАТ МІП «Райдуга», відповідно до якої ОСОБА_4 працював повний робочий день на даному підприємстві в період з 5 квітня по 29 листопада 2001 року на посаді старшого майстра, що передбачена списком № 2.

З висновками судів обох інстанцій неможливо погодитися, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і повно встановлених обставинах справи.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Враховуючи, що позицією 428 пункту «б» підрозділу 6 «Фарбувальні роботи» розділу XIV «Металообробка» списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, окремо передбачені як майстри дільниць, так і старші майстри дільниць, для правильного вирішення спору суди мали встановити, чи була проведена атестація посади старшого майстра, на якій працював позивач в період з 5 квітня по 29 листопада 2001 року.

Частиною першою статті 220 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки неповноту встановлення обставин у справі допущено обома судовими інстанціями, то справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 березня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.