Справа № 826/16385/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі за участю: представника відповідачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М. Дорошенка М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в якому просив:

- скасувати висновок відповідача від 19.09.2014, який став підставою видачі наказу про звільнення ОСОБА_6;

- скасувати наказ відповідача №895 о/с від 23.09.2014 в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас за п. 63 «і» ОСОБА_6;

- поновити ОСОБА_6 на посаді старшого прапорщика батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» ГУ МВС України в Київській області;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_6 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.09.2014 по день поновлення на посаді.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України №895 о/с від 23.09.2014 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв'язку з не проходження випробування в період іспитового строку) старшого прапорщика міліції ОСОБА_6, міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець».

Поновлено ОСОБА_6 на посаді прапорщика міліції батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» ГУ МВС України в Київській області з 24.09.2014.

Зобов'язано ГУ МВС України в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_6 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.09.2014 по 26.01.2015 в розмірі 11 189,07 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який з'явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ГУ МВС України в Київській області від 10.06.2014 №451 о/с ОСОБА_6 призначено міліціонером батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» (далі - БПСМОП «Миротворець») з посадовим окладом 560 грн., присвоївши спеціальне звання - старший прапорщик міліції, з іспитовим терміном до одного року (а.с.164).

Наказом «Про відрядження персоналу Головного управління» від 11.07.2014 №1384 дск позивача відряджено до м. Костянтинівка Донецької області з 11.07.2014 у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей (а.с.117).

Знаходячись за місцем дислокації, а саме: на території стадіону «Авангард» по вул. Енгельса, м. Дзержинськ Донецької області, 20.08.2014 командир БПСМОП «Миротворець» полковник міліції ОСОБА_7 оголосив особовому складу батальйону вказівку про зміну місця дислокації останнього та роз'яснив співробітникам БПСМОП «Миротворець» про необхідність виконання вищезазначеного наказу.

Однак частина особового складу батальйону висловила невдоволення наказом та відмовилася виконувати останній, тому ОСОБА_7 було прийнято рішення про те, що особи, які не мають бажання виконувати вказівки керівництва можуть писати рапорти та залишати підрозділ.

Крім цього, ОСОБА_7 зазначено, що до відома працівників було доведено інформацію про те, що вчинок останніх є ганебним для працівників міліції і, що покинувши зону проведення АТО, вони порушать службову дисципліну та будуть притягнуті до дисциплінарної відповідальності, однак дана розмова позитивного результату не дала.

У зв'язку з необхідністю передислокації батальйону, працівниками БПСМОП «Миротворець» виявлено бажання покинути зону АТО, тобто місце несення служби.

Позивачем 21.08.2014 написано рапорт на ім'я начальника ГУ МВС України в Київській області генерала-майора міліції ОСОБА_8 про своє звільнення з БПСМОП «Миротворець» та направлення до відповідача для вирішення питання щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ (а.с.105).

Наказом від 28.08.2014 №1799 було призначено службове розслідування за фактом прибуття 22.08.2014 до приміщення ГУ МВС України у Київській області окремих працівників БПСМОП «Миротворець» із розпорядження керівника АТО без відповідних розпорядчих документів МВС України (а.с.49).

Результати службового розслідування зафіксовані у висновку від 19.09.2014, згідно якого комісія вважає за доцільне звільнити позивача з органів внутрішніх справ України за п. 63 «і» (у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наказом відповідача від 23.09.2014 №895 о/с ОСОБА_6 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку.

Позивач, вважаючи, що відповідачем під час прийняття Наказу № 895 о/с було порушено охоронювані права та інтереси позивача, звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої дійшов висновку про наявність підстав для скасування наказу відповідача № 895 о/с в частині звільнення старшого прапорщика міліції ОСОБА_6, міліціонера БПСМОП «Миротворець» з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» Положення №114, та як наслідок, наявність підстав для поновлення позивача на посаді.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою.

Згідно пункту 2.2. Розділу III Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 лютого 2012 року № 155, професійний обов'язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки.

Нормами ст. 18 Закону України «Про міліцію» закріплено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Приписами п. 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення), визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 на ім'я начальника ГУ МВС України Київської області генерал-майора міліції ОСОБА_8 та начальника департаменту громадської безпеки МВС України полковника міліції ОСОБА_9 22.08.2014 направлені рапорти, зі змісту яких випливає, що особовому складу батальйону було надано наказ про передислокацію в м. Іловайськ, однак деякі працівники відмовилися його виконувати. Крім того, у даних рапортах ОСОБА_7 зазначив, що останнім було роз'яснено працівникам про порушення ними внаслідок таких дій Присяги працівника органів внутрішніх справ України та службової дисципліни, вимог МВС України щодо особливостей порядку та умов проходження служби в ОВС, а також попереджено працівників про можливість притягнення їх до дисциплінарної відповідальності (а.с.88-91).

Відтак, колегією суддів встановлено, що позивачем 21.08.2014 написано та подано рапорт на ім'я начальника ГУ МВС України в Київській області генерала-майора міліції ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_6 з БПСМОП «Миротворець» та направлення останнього до відповідача для вирішення питання щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ або звільнення за сімейними обставинами у зв'язку з небажанням позивача їхати до м. Іловайськ, що свідчить про самовільне залишення місця несення служби та невиконання наказу керівництва.

При цьому, колегія суддів критично оцінює посилання позивача на те, що залишення останнім зони АТО було погоджено з безпосереднім керівництвом, з огляду на наступне.

На рапорті про звільнення від 21.08.2014 ОСОБА_6 проставлено резолюцію «Клопочу по суті рапорту» та висловлено прохання звільнити позивача як такого, що не пройшов випробувальний термін.

Однак, як випливає зі змісту рапортів ОСОБА_7 (а.с.88-91), пояснення останнього (а.с.165-166), пояснення ОСОБА_10 (помічник командира батальйону ПСМОП «Миротворець») (а.с.62-64), ОСОБА_11 (а.с.65-66), ОСОБА_12 (а.с.67-68), ОСОБА_13 (а.с.71-73), всі працівники БПСМОП «Миротворець», які вирішили залишити зону проведення АТО, відмовилися виконувати наказ про зміну місця дислокації.

Аналогічного висновку дійшла комісія ГУ МВС України у Київській області за наслідками проведення службового розслідування, а тому твердження позивача про залишення території проведення антитерористичної операції за погодженням із безпосереднім керівництвом є необґрунтованим.

Крім іншого, як вбачається зі змісту пояснень ОСОБА_6, останній дізнався про те, що його не буде замінено (ротовано), а навпаки відправлено «на смерть за Батьківщину», а тому вирішив написати рапорт на відпустку (а.с.115-116).

Відтак, позивач був обізнаний про відсутність дозволу залишати зону проведення АТО та свідомо виявив бажання не виконувати наказ про дислокацію.

Згідно приписів п. 21 Положення, особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Направлення для проходження служби за межами республіки здійснюється за згодою працівника в порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи те, що наказом від 11.07.2014 №1384 дск позивача було відряджено у розпорядження керівника АТО, то невиконання ОСОБА_6 наказу відповідного керівника про дислокацію БПСМОП «Миротворець» до м. Іловайськ свідчить про порушення чинного законодавства України, неналежну кваліфікацію та низькі особисті ділові і моральні якості, що призвело до самовільного залишення служби.

Крім того, зі змісту подання про звільнення позивача випливає, що за період проходження служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_6 зарекомендував себе посередньо, низького рівня здібності, ініціативний, професійно підготовлений працівник, який у складній обстановці орієнтується нерозсудливо, рішення приймає необдумано (а.с.107).

Відтак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про неправомірність прийняття відповідачем наказу від 23.09.2014 № 895 о/с про звільнення позивача у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що не є перешкодою звільнення працівника за п. 63 «і» Положення відсутність затверджених МВС України особливостей проходження служби в період іспитового строку, оскільки така підстава для звільнення безпосередньо визначена у вказаному Положенні.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування висновку службового розслідування від 19.09.2014, так як останній не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні ст. 17 КАС України, не має наслідком зміну становища, прав, свобод та інтересів позивача, а є лише підсумковим документом, який складається за результатами проведення службового розслідування, а відтак не може бути перевірений відповідно до критеріїв, встановлених ч.3 ст. 2 КАС України.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим висновок Окружного адміністративного суду м. Києва про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо поновлення ОСОБА_6 на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки дані вимоги можуть бути задоволені лише у разі скасування оскаржуваного наказу про звільнення позивача з органів внутрішніх справ, підстав для чого колегією суддів не встановлено.

Крім цього, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує на тому, що підставою звільнення ОСОБА_6 зі служби в органах внутрішніх справ стало не порушення ним службової дисципліни, а не проходження випробування у встановлений річний строк, яке виразилось у першу чергу в порушенні присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно абз. 4 п. 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 29 липня 1991 року №114 визначено, що особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Отже, позивачем було проігноровано та не виконано наказ командира батальйону про зміну місця дислокації, та залишено місце дислокації батальйону «Миротворець» за відсутності наказу командира батальйону чи будь-якої посадової особи про закінчення відрядження, чим порушено дотримання Присяги працівника органів внутрішніх справ.

Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про правомірність Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від №895 о/с від 23.09.2014 про звільнення позивача за пп. «і» пункту 63 (у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, а тому адміністративний позов ОСОБА_6 про скасування висновку, який став підставою видачі наказу про звільнення, скасування зазначеного наказу, поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.09.2014 є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв'язку з чим є підстави для її скасування з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2015 року - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2015 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст постанови складено та підписано - 20.03.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.