Справа № 2а-2364/11
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Київ К/800/2206/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

при секретарі Скавуляк Т.В.,

за участю представника управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова Компій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 03.04.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Сихівського районного суду м. Львова з позовом до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 03.04.2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 з врахуванням до загального стажу роботи часу перебування в засланні у потрійному розмірі та збільшення пенсії на 50% від величини мінімальної пенсії за віком з 01.08.2011 року. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області виплачувати ОСОБА_3 пенсію з врахуванням до загального стажу роботи часу перебування в засланні у потрійному розмірі та збільшення пенсії на 50% від величини мінімальної пенсії за віком з 01.08.2011 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова було залишено без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м. Львова від 03.04.2012 року - без змін.

У касаційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Сихівського районного суду м. Львова від 03.04.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Сихівського районного суду м. Львова від 03.04.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_3 подано заперечення на касаційні скарги, в яких він просить залишити касаційні скарги управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Перевіривши наведені в касаційних скаргах доводи, заперечення на них, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 у віці трьох років разом з матір'ю ОСОБА_4 та сестрою ОСОБА_5 17.12.1945 року з с. Бортятино Судово-Вишнянського (нині Мостиського) району Львівської області за рішенням Особливої наради при НКВС СРСР були виселені на спецпоселення в Комі АРСР з конфіскацією майна, з якого звільнені 03.03.1956 року.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16.05.2011 року ОСОБА_3 визнано особою, яка необґрунтовано піддана покаранню позасудовим органом та реабілітована за статтею 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», реабілітованими вважають осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини».

Згідно із пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначені пенсії підвищуються громадянам, які необгрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Оскільки, відповідно до рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16.05.2011 року ОСОБА_3 відноситься до реабілітованих, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що позивач має право на підвищення пенсії на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

ОСОБА_3, перебуваючи на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова, отримує підвищення до пенсії у розмірі 54,50 грн., відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», як громадянин, який необґрунтовано зазнав політичних репресій і згодом був реабілітований.

Згідно із пунктом 6 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до прийняття відповідного Закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Частиною 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Застосування відповідачем положень постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» при нарахуванні підвищення до пенсії членам сімей громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, суперечить положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки нормами чинного законодавства передбачено, що розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно засад пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні позивачу розміру підвищення до пенсії застосуванню підлягає пункт «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не положення Постанови № 654, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав. При здійсненні розрахунку пенсій згідно з вимогами зазначених норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», та з врахуванням положень частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які визначають мінімальний розмір пенсій за віком, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про державний бюджет на відповідний рік.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Пунктом 7 постанови Верховної Ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено, що направлення у заслання, вислання та спеціальні поселення в адміністративному порядку (стаття 3) - застосування репресій на підставі рішень місцевих органів влади, адміністративних органів, посадових осіб чи громадських організацій з політичних мотивів до сімей осіб, репресованих за обвинуваченням у контрреволюційних злочинах; до осіб, визнаних соціально небезпечними у політичному відношенні, противниками колективізації; до обвинувачених у зв'язках з так званими «ворогами народу», у приналежності до політичних партій тощо.

Особи, які були незаконно вислані чи заслані і згодом реабілітовані, поновлюються в усіх громадянських правах, але на них не поширюються пільги, передбачені статтею 6 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зарахування до загального стажу роботи позивача часу його перебування в засланні у потрійному розмірі.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року № 8-2, управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Згідно із підпунктом 5 пункту 2.2 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27.06.2002 року № 11-2 «Про утворення головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі», Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі відповідно до покладених на них завдань здійснюють призначення (перерахунок) пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Виходячи із завдань управління Пенсійного фонду України в районах та Головного управління Пенсійного фонду України в областях, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимог ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про виплату пенсії з 01.08.2011 року з врахуванням зарахування до загального стажу роботи часу перебування в засланні у потрійному розмірі та збільшення пенсії на 50 % від величини мінімальної пенсії за віком з 01.08.2011 року.

Статтею 225 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині. При цьому за правилами пункту 4 частини 1 статті 223 цього Кодексу у випадку зміни рішення суду першої інстанції, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційні скарги управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року - скасувати.

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 03.04.2012 року - змінити.

Викласти резолютивну частину в новій редакції:

«Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова щодо нездійснення перерахунку та виплати на користь ОСОБА_3 у повному обсязі підвищення пенсії згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 24.03.2009 року в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_3 підвищення до пенсії згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.08.2011 року в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити».

Постанова оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку глави 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз