Справа № 2а-4186/11/2770
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2015р. м. Київ К/9991/37984/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, третя особа Військова частина НОМЕР_1 , про визнання наказу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, третя особа Військова частина НОМЕР_1 , про визнання наказу недійсним.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 20 лютого 2012 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 8 жовтня 2011 року № 763 у частині щодо звільнення з військової служби у запас за пунктом «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) (у зв`язку із закінченням строку контракту) підполковника ОСОБА_1 .

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 20 лютого 2012 року скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 20 лютого 2012 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 .

Останній контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України між Міністерством оборони України в особі командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України і позивачем укладений 14 жовтня 2006 року.

Згідно пункту 1 зазначеного контракту ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку дії контракту на умовах, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють порядок проходження військової служби, та цього контракту, а також сумлінно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів та начальників, службові обов`язки, добре володіти довіреною технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом.

Контракт укладено на п`ять років, тобто до 14 жовтня 2011 року. He пізніше як за три місяці до закінчення строку контракту сторони зобов`язалися повідомити одна одну про намір укласти контракт на новий строк або про його не укладення (пункти 3, 4 вказаного контракту).

14 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення його з військової служби у запас на підставі пункту «а» частини 6 статті 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку із закінченням строку контракту).

13 липня 2011 року під час проведення бесіди позивач висловив думку, що звільнятися з військової служби не бажає, претензій до порядку та терміну подання до звільнення не має.

20 вересня 2011 року (вх. № 1463 від 23 вересня 2011 року) ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, у якому просив клопотати перед вищестоящим командуванням про продовження йому терміну військової служби за новим контрактом строком на п`ять років з 13 жовтня 2011 року.

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 8 жовтня 2011 року № 763 (по особовому складу) підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника 38 управління експлуатації спеціальних об`єктів, звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» частини 6 статті 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку із закінченням строку контракту). У наказі зазначено, що чинність контракту припиняється 14 жовтня 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорюваний наказ було прийнято без врахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а саме: позивач був звільнений з військової служби без врахування його повідомлення про бажання продовжувати військову службу, яке висловлене ним під час проведення бесіди, та що звільнення було здійснено за шість днів до спливу строку контракту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що видання оспорюваного наказу проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому підстави для визнання наказу неправомірним та його скасування відсутні.

Так, Закон № 2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону № 2232-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 7 листопада 2001 року № 1053/2001 було затверджено Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (далі Положення № 1053/2001), яке визначає порядок проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, їх права та обов`язки, порядок виконання цими особами військового обов`язку в запасі.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008), яким визначено порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція № 170), якою визначено механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення № 1153/2008.

Статтями 19, 20 Закону № 2232-XII передбачено загальні умови укладення контракту на проходження військової служби та прийняття на військову службу за контрактом.

У статті 26 Закону № 2232-XII встановлено підстави звільнення з військової служби, згідно пункту «а» частини 6 якої, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: у зв`язку із закінченням строку контракту.

За змістом пункту 63 Положення № 1053/2001 контракт припиняється (розривається), а особи офіцерського складу, прапорщики (мічмани), які проходять службу за контрактом, звільняються з військової служби: після закінчення строку контракту (підпункт «а»). День припинення контракту визначається пунктом 11 цього Положення, згідно якого, зокрема, дія контракту припиняється у день закінчення його строку.

Відповідно до пункту 35 Положення № 1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення): 1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «г», «е», «є», «ж» і «и» частини 6 статті 26 Закону № 2232-XII; 2) за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «д» і «з» частини 6 статті 26 Закону № 2232-XII.

Згідно пунктів 27, 28 Положення № 1153/2008 військовослужбовці укладають новий контракт про проходження військової служби в разі: закінчення строку дії попереднього контракту про проходження військової служби; прибуття для проходження військової служби у Збройних Силах України з інших військових формувань із виключенням зі списків особового складу цих військових формувань; продовження військової служби після досягнення граничного віку перебування на військовій службі. У випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 27 цього Положення, новий контракт про проходження військової служби укладається не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії чинного контракту.

За змістом пункту 2.10 Інструкції № 170 укладення нового контракту з військовослужбовцем здійснюється посадовою особою, якій надано право укладати контракт від імені Міністерства оборони України. Для прийняття рішення щодо укладення нового контракту посадовій особі подається: рапорт (заява) військовослужбовця з клопотаннями прямих командирів (начальників); два примірники контракту, підписані військовослужбовцем; довідка військово-лікарської комісії про придатність до проходження військової служби за станом здоров`я; проект наказу по особовому складу щодо продовження строку військової служби за контрактом.

Як встановлено судами, 14 жовтня 2006 року між Міністерством оборони України в особі командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України і позивачем було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на п`ять років, тобто до 14 жовтня 2011 року. За умовами контракту, у випадку, якщо позивач бажав укласти контракт на новий строк, він був повинен повідомити про це командування не пізніше як за три місяця до закінчення строку контракту, тобто не пізніше 14 липня 2011 року. ОСОБА_1 за чотири місяці до закінчення строку контракту подав рапорт від 14 червня 2011 року про звільнення його з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, а 20 вересня 2011 року він звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, у якому просив клопотати перед вищестоящим командуванням про продовження йому терміну військової служби за новим контрактом строком на п`ять років з 13 жовтня 2011 року.

Проаналізувавши вищезазначені положення чинного законодавства та перевіривши встановлені судами обставини цієї справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками апеляційного суду, що про бажання укласти новий контракт ОСОБА_1 повинен був подати відповідний рапорт відповідальній посадовій особі, а його висловлення при проведенні бесіди 13 липня 2011 року щодо небажання звільнятися з військової служби не може вважатися належним повідомленням про бажання укласти новий контракт, при цьому рапорт про продовження військової служби за новим контрактом від 20 вересня 2011 року позивачем було подано із пропущенням встановлених на це строків. Крім того, судом апеляційної інстанції вірно не взято до уваги доводи ОСОБА_1 щодо неправомірності видання оспорюваного наказу 8 жовтня 2011 року за шість днів до закінчення терміну дії контракту, оскільки відповідно до вимог пункту 237 Положення № 1153/2008 у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту. В наказі начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 8 жовтня 2011 року № 763 (по особовому складу) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби визначено час припинення контракту 14 жовтня 2011 року.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки оспорюваний наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 8 жовтня 2011 року № 763 (по особовому складу) про звільнення підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника 38 управління експлуатації спеціальних об`єктів, з військової служби у запас за пунктом «а» частини 6 статті 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку із закінченням строку контракту), прийнятий відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного суду і встановлених обставин справи, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, третя особа Військова частина НОМЕР_1 , про визнання наказу недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.