Справа № 821/4962/14
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/4962/14
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом багатогалузевого приватного підприємства "Бонус" до Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28 січня 2014 року про збільшення суми грошових зобов'язань по податку на додану вартість в розмірі 15530 грн., скасування податкової вимоги від 29 жовтня 2014 року форми "Ю" №3771-25 на суму податкового боргу 15525,26 грн.,

встановив:

26 грудня 2014 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява багатогалузевого приватного підприємства "Бонус" (далі - позивач, БПП «Бонус») до Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - відповідач, ОДПІ) з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28 січня 2014 року про збільшення суми грошових зобов'язань по податку на додану вартість в розмірі 15530 грн., скасування податкової вимоги від 29 жовтня 2014 року форми "Ю" №3771-25 на суму податкового боргу 15525,26 грн.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач в адміністративному позові зазначив, що висновки відповідача викладені в акті перевірки № 490/22-0/24104612 від 20 грудня 2013 року, що стали підставою для винесення спірного податкового повідомлення - рішення, є безпідставними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки, позивач вважає, що проведені господарські операції з контрагентом є реальними, товарними, такими, що відповідають нормам чинного законодавства, на підтвердження чого надав первинну бухгалтерську документацію. З наведеного позивач робить висновок про наявність підстав для постановлення судового рішення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28 січня 2014 року про збільшення суми грошових зобов'язань по податку на додану вартість в розмірі 15530 грн., скасування податкової вимоги від 29 жовтня 2014 року форми "Ю" №3771-25 на суму податкового боргу 15525,26 грн.

Представник позивача 17 березня 2015 року завив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач 27 січня 2015 року надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнає посилаючись на ті обставини, що висновки акту перевірки ґрунтуються на дослідженні договору поставки від 22.02.2013 року №200213-1, враховуючи акт від 15.10.2013 року №1091/21-03-22-05/24956105 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПФ «Астер» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП «Юг Инвест» (код 38151713) за жовтень 2012 року, ТОВ «Селбест» (код 38453695), ТОВ «Нафтотранссервіс» (код 30245835) у травні 2013 року та подальшої реалізації товарів (робіт,послуг), отриманих від вищевказаних контрагентів-постачальників у жовтні 2012 року, травні 2013 року». Дії відповідача по проведенню перевірки є правомірними та вчинені в порядок і спосіб передбачений Податковим кодексом України (далі - ПК України), висновки акту перевірки не спростовано позивачем, а тому відсутні підстави для скасування спірного податкового повідомлення - рішення. За правомірності останнього правомірною є і спірна податкова вимога. Все це на думку відповідача є підставами для залишення адміністративного позову без задоволення.

Представник відповідача 17 березня 2015 року заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що БПП "Бонус" () зареєстровано Цюрупинським районним управлінням юстиції Херсонської області 29 березня 1996 року, номер запису 0000027. Підприємство перебуває на обліку в Цюрупинській ОДПІ з 09 квітня 1996 року №297, є платником податку на додану вартість з 08 червня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом №30980112.

Основним видом діяльності підприємства позивача за КВЕД є: 47.30 - роздрібна торгівля пальним.

Контрагент-постачальник позивача ПФ «Астера» використовує у своїй діяльності власні виробничі потужності, що знаходяться за адресою: м. Херсон, вул. Макарова, 44, має орендовані транспортні засоби: вантажні автомобілі для перевезення нафтопродуктів.

На підставі наказу ОДПІ № 391 від 12 грудня 2013 року, повідомлення про проведення перевірки від 12 грудня 2013 року №29, у період з 12 грудня 2013 року по 13 грудня 2013 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку МПП "Бонус" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПФ «Астер» за період з 01.05.2013 по 31.05.2013.

За наслідками перевірки ОДПІ складено акт № 490/22-0/24104612 від 20 грудня 2013 року, згідно із висновками якого встановлено порушення вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок на додану вартість в розмірі 12424 грн.

На підставі висновків акта перевірки № 490/22-0/24104612 від 20 грудня 2013, відповідачем 28 січня 2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким БПП "Бонус" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість в сумі 15530 грн., в тому числі основний платіж 12424 грн., штрафні (фінансові) санкції 3106 грн.

В зв'язку з несплатою визначених податковим повідомленням-рішенням грошових зобов'язань, відповідачем винесено податкову вимогу форми «Ю» від 29 жовтня 2014 року №3771-25.

При вирішенні спору по суті, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем, відповідно до акту перевірки та письмових заперечень, реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом ПФ "Астер" заперечується з тих підстав, що відповідно до акту ДПІ у м. Херсоні від 15.10.2013 року №1091/21-03-22-05/24956105 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПФ «Астер» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП «Юг Инвест» (код 38151713) за жовтень 2012 року, ТОВ «Селбест» (код 38453695), ТОВ «Нафтотранссервіс» (код 30245835) у травні 2013 року та подальшої реалізації товарів (робіт,послуг), отриманих від вищевказаних контрагентів-постачальників у жовтні 2012 року, травні 2013 року» встановлено формування останнім податкового кредиту від контрагентів-постачальників ТОВ «Нафтотранссервіс» (код 30245835) на суму ПДВ 30733,00 грн. та ТОВ «Селбест» (код 38453695) на суму ПДВ 456988,76 грн. Наведені контрагенти не знаходяться за юридичною адресою (ТОВ «Селбест») та не відобразили в податковій звітності податкові зобов'язання по взаємовідносинам з ПФ «Астер» (ТОВ «Нафтотранссервіс» податкова декларація якого визнана як неподаткова звітність), а тому відсутні підстави вважати правовідносини між позивачем та ПФ «Астер» реальними та враховувати їх вплив на податкову звітність.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно положень статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що для включення БПП "Бонус" до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість достатніми підставами мають бути: придбання ним товарів (робіт, послуг); використання зазначених товарів, робіт та послуг у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, належним чином оформлена первинна бухгалтерська документація.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з вимогами ст. 4 цього Закону одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З акту перевірки № 490/22-0/24104612 від 20 грудня 2013 року вбачається, що податковий орган ставить під сумнів реальність господарських операцій позивача з контрагентом ПФ «Астер» () у зв'язку з тим, що перевіркою ДПІ у м. Херсоні не підтверджено господарські відносини даного контрагента з його постачальниками, а також не знайдено одного з контрагентів-постачальників за юридичною адресою.

При перевірці ОДПІ використала декларації з податку на додану вартість за травень 2013 року, програмні продукти та акт ДПІ у м. Херсоні від 15.10.2013 року №1091/21-03-22-05/24956105 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПФ «Астер» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП «Юг Инвест» (код 38151713) за жовтень 2012 року, ТОВ «Селбест» (код 38453695), ТОВ «Нафтотранссервіс» (код 30245835) у травні 2013 року та подальшої реалізації товарів (робіт,послуг), отриманих від вищевказаних контрагентів-постачальників у жовтні 2012 року, травні 2013 року», запит на надання інформації та її документального підтвердження №3783/10/22-004 від 25.11.2013 (акт с.3, а.с. 8). Таким чином, первинна документація перевіряючими не досліджувалась.

В матеріалах справи знаходяться постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2014 року в справі №821/4414/13-а за позовом приватної фірми «Астер» до ДПІ у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, якою скасовано податкове повідомлення -рішення № від 11.11.2013 прийняте за висновками акту перевірки від 15.10.2013 року №1091/21-03-22-05/24956105 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПФ «Астер» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП «Юг Инвест» (код 38151713) за жовтень 2012 року, ТОВ «Селбест» (код 38453695), ТОВ «Нафтотранссервіс» (код 30245835) у травні 2013 року та подальшої реалізації товарів (робіт,послуг), отриманих від вищевказаних контрагентів-постачальників у жовтні 2012 року, травні 2013 року» (а.с. 23-26).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2014 року постанова Херсонського окружного адміністративного суду в цій частині залишена без змін (а.с. 27-29).

Таким чином, висновки викладені в наведеному акті перевірки та прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення не відповідають положенням ПК України, що встановлено судовими рішеннями.

На вимогу суду позивач надав підтверджувальні документи щодо фактичного здійснення господарських операцій.

З наданої бухгалтерської документації вбачається, що між позивачем та контрагентом укладено договір поставки нафтопродуктів №200213-1 від 20 лютого 2013 року, строк дії договору до 31 грудня 2013 року. Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов'язаний передати у власність, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити паливно-мастильні матеріали. Оплата за виконані роботи здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

В матеріалах справи містяться численні копії документів та матеріалів виданих та виписаних на підставі даного договору та за наслідками його виконання (а.с. 48-149). Факт здійснення господарських операцій з боку позивача ОДПІ не перевірявся, а факт сплати за отримані послуги визнається сторонами та підтверджується копіями платіжних доручень наявних в матеріалах справи.

Отримання позивачем послуг від контрагента підтверджене наявними у матеріалах справи копіями первинних бухгалтерських документів.

Наявні докази дають підстави для висновку про реальність господарських взаємовідносин між БПП "Бонус" та ПФ «Астер» з придбання товарів, а контрагенти-постачальники ПФ «Астер» не мають жодного відношення до правовідносин, що перевіряються.

Суд не вважає належним та допустимим доказом в даному спорі акт перевірки складений іншим органом державної податкової служби з питань які не стосуються предмету даної справи.

Сам по собі Акт перевірки містить факти, на які посилається відповідна посадова особа органу Державної податкової служби України при складанні відповідних висновків перевірки, проте ці факти повинні підтверджуватися певними засобами доказування, в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства.

Належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Відповідач не надав суду жодних доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

За змістом норми частини 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду, розмір судових витрат тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до статті 3 Конституції України утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частина друга статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно зі статтею 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява N 22750/02§42) суд нагадує, що «відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом».

Згідно статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набув чинності для України 11.09.1997 року) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вирішуючи питання стосовно застосування ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в контексті податкових спорів Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Булвес" АД проти Болгарії» (заява N 3991/03 §57,69,79) зазначає «оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою - членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику» також в §69 даного рішення суд відмічає «компанія-заявник не мала абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ. Отже, Суд вважає, що незважаючи на повне виконання своїх зобов'язань, компанія-заявник була поставлена у несприятливі умови, так як було незрозуміло чи може вона віднести до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену постачальнику у складі придбаних товарів, оскільки визнання чи невизнання права на податковий кредит також залежало від висновків податкових органів, чи своєчасно виконав свої зобов'язання з подання звітності з ПДВ постачальник.» і нарешті в §79 суд констатує, що «Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу N 1».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд звертає увагу на ті обставини, що відповідачем не надано суду доказів протиправності дій позивача, а доводи викладені в запереченнях на адміністративний позов спростовуються наявними в справі матеріалами.

Згідно Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Для з'ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами.

Первинні фінансові та бухгалтерські документи, надані позивачем є достатніми для твердження про дійсне виконання господарських операцій з контрагентом, тобто такими, що дають право позивачу віднести відповідні суми до податкового кредиту.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення № від 28 січня 2014 року про збільшення суми грошових зобов'язань по податку на додану вартість в розмірі 15530 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Підставою для винесення податкової вимоги №3771-25 від 29 жовтня 2014 року є несплата позивачем податкового зобов'язання визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням. Оскільки останнє є протиправним та скасовується то скасуванню підлягає і податкова вимога.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.

Керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 14, 69, 70, 71, 72, 79, 86, 94, 122, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов багатогалузевого приватного підприємства "Бонус" до Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28 січня 2014 року про збільшення суми грошових зобов'язань по податку на додану вартість в розмірі 15530 грн. та скасування податкової вимоги від 29 жовтня 2014 року форми "Ю" №3771-25 на суму податкового боргу 15525,26 грн. - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 28 січня 2014 року про збільшення багатогалузевому приватному підприємству "Бонус" суми грошових зобов'язань по податку на додану вартість в розмірі 15530 грн., в тому числі основний платіж 12424 грн., штрафні (фінансові) санкції 3106 грн.

Скасувати податкову вимогу від 29 жовтня 2014 року форми «Ю» №3771-25 на суму податкового боргу 15525,26 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь багатогалузевого приватного підприємства "Бонус" () судовий збір у розмірі 255,78 грн. (двісті п'ятдесят п'ять гривень сімдесят вісім копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 8.3.3.