Справа № 2а-4523/10/1370
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року м. Київ К/800/67653/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Голубєвої Г.К.

Суддів Приходько І.В.

Сіроша М.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року по справі №2а-4523/10/1370 за позовом Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Надія» до Державної податкової інспекції в Сокальському районі Львівської області та Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Державне відкрите акціонерне товариство «Шахта «Надія» звернулось до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції в Сокальському районі Львівської області та Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові про визнання протиправними дій стосовно зміни призначення платежів, сплачених платіжними дорученнями від 30.06.2009 року № 1181, від 30.09.2009 року №1731, від 29.01.2010 року № 178, від 29.01.2010 року № 1801, від 29.01.2010 року № 179, від 20.08.2009 року № 1536, від 29.01.2010 року № 177, від 29.01.2010 року № 183, від 26.02.2010 року № 435, зобов'язання відобразити у картці особового рахунку сплату платежів, згідно призначень, вказаних у платіжних документах.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року у даній справі позов задоволено з огляду на правомірність заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач-1 подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Внаслідок повторного автоматичного розподілу справу за вказаною касаційною скаргою було передано судді Голубєвій Г.К. та прийнято нею до свого провадження.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач сплатив до бюджету наступні платежі: платіжним дорученням № 1181 від 30.06.2009 року сплачено 1000000 грн., призначення платежу - ПДВ за червень 2009 року, платіжним дорученням № 1731 від 30.09.2009 року сплачено 300000 грн., призначення платежу - ПДВ за серпень 2009 року, платіжним дорученням № 178 від 29.01.2010 року сплачено 100000 грн., призначення платежу - ПДВ за листопад 2009 року, платіжним дорученням № 180 від 29.01.2010 року сплачено 100000 грн., призначення платежу - ПДВ за вересень 2009 року, платіжним дорученням № 179 від 29.01.2010 року сплачено 100000 грн., призначення платежу - ПДВ за жовтень 2009 року, платіжним дорученням № 1536 від 20.08.2009 року сплачено 1000 грн., призначення платежу - ПДВ за травень 2009 року, платіжним дорученням № 177 від 29.01.2010 року сплачено 100000 грн., призначення платежу - ПДВ за грудень 2009 року, платіжним дорученням № 183 від 29.01.2010 року сплачено 54000 грн., призначення платежу - ПДВ за грудень 2009 року, платіжним дорученням № 435 від 26.02.2010 року сплачено 500000 грн., призначення платежу - ПДВ за січень 2010 року.

Зазначені суми ДПІ у Сокальському районі зараховано на погашення податкового боргу та пені, що відображено у картці особового рахунку платника.

Задовольняючи позов, суди виходили з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Спірна сума податкового боргу виникла у зв'язку з тим, що податковим органом за даними облікової картки здійснений перерозподіл сум ПДВ, що самостійно сплачені позивачем за платіжними дорученнями, без врахування «Призначення платежу».

Згідно пункту 1.2 статті 1 Закону України від 21.12.2000 року №2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - Закон №2181-III) податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України. Відповідно до пункту 1.3 статті 1 цього Закону податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 9 Закону №2181-III платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання з податків. Джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань платника податків, згідно пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону №2181-III, визнаються будь-які власні кошти та інші активи. Обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування»). Податок, збір (обов'язковий платіж) вважається зарахованим в дохід державного бюджету лише з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету (ч.5 ст.50 Бюджетного кодексу України).

З врахуванням зазначеного, є підстави для висновку, що з поданням позивачем до установи банку платіжних доручень на перерахування вищевказаних сум ПДВ його обов'язок щодо сплати податку в цих сумах припинився.

Як на підставу здійснення відповідачем самостійного перерозподілу (зарахування) сплачених позивачем сум у погашення податкового боргу за інші податкові періоди ніж ті, що визначив платник у платіжних документах, податковий орган, посилається на п.7.7 ст.7 Закону №2181-III.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що зазначена норма не визначає коло осіб, на яких розповсюджується її дія, чи то контролюючі органи, чи платники податків. У будь-якому випадку ця норма не встановлює право чи обов'язок саме контролюючого органу якимось чином змінювати податкові зобов'язання, в рахунок сплати яких платник податків самостійно у відповідності до вищенаведених вимог Законів України спрямував власні кошти. Не передбачено таке право податкового органу і будь-якими іншими нормами Закону №2181-III, або іншими законами з питань оподаткування.

Натомість, до визначеної законом компетенції податкового органу відноситься здійснення самостійних заходів з погашення податкового боргу платника податків шляхом вчинення безпосередньо податковим органом як органом стягнення дій, передбачених пп.7.2.1 п. 7.2 ст.7, п.10.1 ст.10, пп. 16.3.3 п. 16.3 ст.16 Закону №2181-III.

З огляду на зазначене, суди правомірно дійшли висновку, що у податкового органу відсутні повноваження змінювати призначення платежу, яке було визначено самостійно платником податків у платіжних дорученнях під час виконання ним свого конституційного обов'язку по своєчасній сплаті сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість, та направляти такі суми при веденні оперативного обліку платежів на погашення податкового боргу за інший податковий період.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року по справі №2а-4523/10/1370 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку передбаченому ст. ст. 235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підпис Приходько І.В.
підпис Сірош М.В.