Справа № 2а-117/12/2170
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2015р. м. Київ К/800/44654/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В. Черпіцької Л.Т. провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2013 року у справі за позовом державного підприємства "Херсонський морський торгівельний порт" до Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря про визнання протиправним та скасування рішення та припису, -

в с т а н о в и л а:

Державне підприємство "Херсонський морський торгівельний порт" звернулось в суд з позовом до Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря, в якому просило визнати протиправним та скасувати: рішення від 29.12.2011 року № 148/04 про тимчасову заборону (зупинення) діяльності, пов'язаної з проведенням демонтажу та порізки списаного автотранспорту позивача; рішення від 29.12.2011 року № 149/04 про тимчасову заборону (зупинення) діяльності, пов'язаної з утворенням відходів; пункти 2, 3, 12, 13, 15, 16 припису від 29.12.2011 року № 102; рішення від 05.01.2012 року № 01/04 про тимчасову заборону (зупинення) діяльності, пов'язаної з проведенням технологічних операцій з перевантаження кукурудзи, пивної дробини, висівки, шроту соняшника, металобрухту - на причалі № 5, коксу, шпату польового - у затоні № 1; рішення від 06.01.2012 року № 2/05 про тимчасову заборону (зупинення) діяльності, пов'язаної із здійсненням технологічних операцій з сульфатом амонію на причалі № 5 по варіантам "склад-судно".

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішення відповідача є необґрунтованими, посилання екологічної інспекції на порушення позивачем вимог природоохоронного законодавства не ґрунтуються на законі та спростовуються наявними у позивача дозволами на розміщення та лімітами утворення відходів.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року позовні вимоги задоволено, визнані протиправними та скасовані пункти 2, 3, 12, 13, 15, 16 припису від 29.12.2011 року № 102, рішення від 29.12.2011 року № 148/04, 149/04, від 05.01.2012 року № 01/04, від 06.01.2012 року № 2/05.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними та скасовано рішення від 06.01.2012 року № 2/05, від 05.01.2012 року № 01/04 в частині заборони (зупинення) діяльності позивача, пов'язаної з проведенням технологічних операцій з перевантаження металобрухту на причалі № 5; коксу, шпату польового - у затоні № 1, пункти 12, 13 припису № 102 від 29.12.2011 року, в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, Державна екологічна інспекція з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та відмовити у позові.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, в період з 12 по 23 грудня 2011 року екологічною інспекцією проведена планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства позивачем, за результатами якої складений акт.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято 29.12.2011 року рішення № 148/04 про тимчасову заборону (зупинення) діяльності - з 30.12.2011 року, пов'язаної з проведенням демонтажу та порізки списаного автотранспорту підприємства, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Ушакова, 4

Крім того, 29.12.2011 року відповідачем прийнято рішення № 149/04 про тимчасову заборону (зупинення) діяльності - з 30.12.2011 року, пов'язаної з утворенням наступних відходів: прилади медичного призначення (шприці); голки медичні зіпсовані або використані; одяг зношений чи зіпсований; відходи, утворені при експлуатації транспортних засобів, не позначені іншим засобом або комбіновані (відпрацьовані маслофільтри); шлам септиків (рідкі відходи з вигрібних ям); відходи, які стабілізовані чи затверділи за допомогою матеріалу зв'язувального органічного (тирса деревини забруднена нафтопродуктами); залишок нелеткий та шлак (зола від сміттєспалювальної печі); лляльні води; просмалений пісок, підприємства, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Ушакова, 4.

Також 29.12.2011 року відповідачем винесено припис № 102, яким зобов'язано позивача у: пункті 2 - забезпечити з 30.12.2011 року прийняття заходів по експлуатації устаткування очищення газопилового потоку відповідно Правил технічної експлуатації установок очистки газу, затверджених наказом Мінприроди № 52 від 06.02.2009 року; у пункті 3 - відкоригувати до 30.03.2012 року звіт про проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел, який розроблений ДП "Науковий дослідний проектно-конструкторський інститут морського флоту в Україні" у 2007 році, звіт про проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел, який розроблений ДП "Науковий дослідний проектно-конструкторський інститут морського флоту в Україні" у 2011 році, дозвіл № -129 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від 14.03.2008 року; у пункті 12 - забезпечити з 30.12.2011 року прийняття заходів з метою усунення порушень щодо недодержання умови "д" дозволу на спеціальне водокористування від 25.12.2009 року № 5993; у пункті 13 - забезпечити з 30.12.2011 року прийняття заходів з метою усунення порушень щодо недодержання умови "ж" дозволу на спеціальне водокористування від 31.09.2008 року № 5099-ХРС; у пункті 15 - ліквідувати до 27.01.2012 року забруднення нафтопродуктами (паливно-мастильними матеріалами водозбірної площі на твердому покритті та недопущення такого забруднення у подальшому); у пункті 16 - ліквідувати до 27.01.2012 року засмічення зливових колекторів та території підприємства. Вжити заходів щодо недопущення засмічення зливових колекторів у подальшому.

05 січня 2012 року відповідачем прийнято рішення № 01/04 про тимчасову заборону (зупинення) діяльності - з 05.01.2012 року, пов'язаної з проведенням технологічних операцій з перевантаження: кукурудзи, пивної дробини, висівки, шроту соняшника, металобрухту - на причалі № 5, коксу, шпату польового - у затоні № 1 підприємства, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Ушакова, 4;

06 січня 2012 року відповідачем прийнято рішення № 2/05 01/04 про тимчасову заборону (зупинення) діяльності - з 10.01.2012 року по здійсненню технологічних операцій з сульфатом амонію на причалі № 5 по варіантам "склад-судно" за адресою: м. Херсон, вул. Ушакова, 4.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення та припис є необґрунтованими та незаконними. Зокрема, скасовуючи рішення відповідача № 148/04 від 29.12.2011 року про тимчасову заборону (зупинення) діяльності - з 30.12.2011 року, пов'язаної з проведенням демонтажу та порізки списаного автотранспорту, суд першої інстанції виходив з відсутності нормативного врегулювання проведення екологічної експертизи при здійсненні позивачем демонтажу та порізки списаного автотранспорту, а за відсутності доказів негативного впливу на довкілля при демонтажу та порізки власного автотранспорту, рішення відповідача є необґрунтованим. Скасовуючи рішення від 29.12.2011 року № 149/04 про тимчасову заборону (зупинення) діяльності, пов'язаної з утворенням відходів, суд першої інстанції виходив з того, що прилади медичного призначення (шприці), голки медичні зіпсовані або використані, відповідно до наказу управління охорони здоров'я Херсонської обласної державної адміністрації № 474 від 30.12.1993 року, повинні знищуватись лікувально-профілактичними закладами області, а тому не є власністю відповідача та не можуть включатися до лімітів на утворення і розміщення відходів. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що заборону на утворення відходів: одягу зношеного чи зіпсованого, відходів від експлуатації транспортних засобів, відпрацьованих маслофільтрів, відходів стабілізованих чи затверділих за допомогою матеріалу зв'язувального органічного (тирса деревини забруднена нафтопродуктами), залишку нелеткого та шлаку (золи від сміттєспалювальної печі) суд вважав неправомірною, оскільки позивач має дозвіл на розміщення та ліміти утворення у 2012 році на такі види відходів. Шлам септиків не утворюється, оскільки позивач збирає стічні води, як госпфекальні, з вигрібних ям дитячого табору "Фрегат" та передає їх згідно договору МКП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства", у зв'язку з чим відсутня необхідність включення госпфекальних вод до лімітів на утворення та розміщення відходів за 2010р. Також суд першої інстанції вважав доведеним, що лляльні води не є відходами, тому не можуть бути предметом для огляду питання про заборону їх утворення екологічною інспекцією. Скасовуючи пункт 2 припису № 102 від 29.12.2011 року, суд першої інстанції виходив з відсутності порушень з боку позивача при експлуатації устаткування очищення газопилового потоку. Скасовуючи пункт 3 припису № 102 від 29.12.2011 року, суд першої інстанції зазначав, що підстави для відкорегування звітів про проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин, документів, що обґрунтовують обсяги викидів для отримання дозволу, а також самих дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря відсутні. Судом першої інстанції встановлено, що перевантаження вантажів, яке здійснюється у порту, враховані в матеріалах інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, та інших матеріалах, зазначених у приписі. Скасовуючи пункти 12, 13 припису № 102 від 29.12.2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не перевищив дозвіл на спеціальне водокористування, виданого 25.12.2009 року Державним управлінням навколишнього середовища в Херсонській області № 5993-ХРС та правильно заповнив звітність водовідведення форми № 2-ТП. Скасовуючи пукти 15, 16 припису № 102 від 29.12.2011 року, суд першої інстанції вказав на відсутність порушень з боку позивача. Скасовуючи рішення від 05.01.2012 року № 01/04 про тимчасову заборону (зупинення) діяльності позивача - з 05.01.2012 року, пов'язаної з проведенням технологічних операцій з перевантаження: кукурудзи, пивної дробини, висівки, шроту соняшника, металобрухту - на причалі № 5, коксу, шпату польового - у затоні № 1, суд першої інстанції виходив з його неправомірності, оскільки при його прийнятті не враховано наявність у позивача права на проведення таких робіт на підставі узгоджених з відповідачем робочих технологічних карт, проведення цих робіт включено до звіту на проведення інвентаризації викидів за 2011 рік. Скасовуючи рішення від 06.01.2012 року № 2/05 про тимчасову заборону діяльності по здійсненню технологічних операцій з сульфатом амонію на причалі № 5 по варіантам "склад-судно", суд першої інстанції послався на наявність у позивача угодженої з відповідачем робочої технологічної карти.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач за відсутністю відповідного дозволу не мав права на проведення робіт по демонтажу та порізки власного автотранспорту, тим більше на власній території, в зв'язку з чим позовні вимоги щодо скасування рішення відповідача № 148/04 від 29.12.2011 року про заборону діяльності, пов'язаної з проведення демонтажу та порізки списаного автотранспорту не підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині скасування рішення від 29.12.2011 року № 149/04, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач зобов'язаний отримати дозвіл на утворення і розміщення відходів, визначених у рішенні від 29.12.2011 року № 149/04, що додатково підтверджується отриманням позивачем такого дозволу на розміщення відходів, визначених у рішенні відповідача від 29.12.2011 року № 149/04 (крім утворення та розміщення лляльних вод), який є дійсним з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, та ліміти на розміщення і утворення відходів на 2012 рік. Крім того, судом апеляційної інстанції зазначено, лляльні води відносяться до категорії відходів. Відмовляючи у задоволені позову в частині скасування пункту 2 припису № 102 від 29.12.2011 року, суд апеляційної інстанції виходив з його правомірності. Відмовляючи у задоволенні позову в частині скасування пункту 3 припису № 102 від 29.12.2011 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у разі перевищення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які передбачені дозволом на викиди, проведення технологічних операцій, які не включені до звітів, позивач зобов'язаний відкоригувати відповідні дозвільні та звітні документи. Задовольняючи позов в частині скасування пунктів 12, 13 припису № 102 від 29.12.2011 року, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову в цій частині. Відмовляючи у позові в частині скасування пунктів 15, 16 припису № 102 від 29.12.2011 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач порушив законодавство в межах спірних відносин. Скасовуючи частково рішення від 05.01.2012 року № 01/04 про тимчасову заборону (зупинення) діяльності позивача, пов'язаної з проведенням технологічних операцій, суд апеляційної інстанції виходив з того, що це рішення є протиправним лише в частині перевантаження металобрухту на причалі № 5, коксу, шпату польового - у затоні № 1, в іншій частині рішення є законним та підлягає виконанню. Скасовуючи рішення відповідача від 06.01.2012 року № 2/05, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказане рішення є необґрунтованим.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відносно рішення № 148/04 від 29.12.2011 року колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 14 Закону України "Про екологічну експертизу" та статтею 27 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначений вичерпний перелік робіт та випадків, які підлягають державній екологічній експертизі, до складу якого демонтаж та порізка власного списаного автотранспорту підприємства не входить.

Разом з тим, демонтаж та порізка списаного автомобільного транспорту позивача в розумінні абзацу 7 статті 1 Закону України "Про металобрухт" відноситься до діяльності по переробці металобрухту, а тому відносини, що виникають у процесі здійснення таких операцій з металобрухтом, регулюються вказаним законом.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про металобрухт" діяльність, пов'язана із заготівлею, переробкою брухту чорних та кольорових металів і його металургійною переробкою, провадиться на підставі ліцензії, що видається в порядку, встановленому законодавством.

Ліцензії на заготівлю та переробку металобрухту кольорових та/або чорних металів можуть видаватися лише спеціалізованим підприємствам.

Аналіз наведених норм права дає підстав для висновку, що здійснення порізки автотранспорту має проводити лише спеціалізоване підприємство по переробці металобрухту, яке має ліцензію на виконання такого виду діяльності.

Крім того, з метою забезпечення екологічної безпеки довкілля відповідно до частини третьої статті 5 Закону України "Про металобрухт" переробка металобрухту та територіях портів забороняється.

Згідно з пунктом 4 Порядку обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища, затвердженого постановою Верховної Ради України від 29.10.1992 року № 2751, діяльність підприємств обмежується або тимчасово забороняється (зупиняється) у разі перевищення ними лімітів використання природних ресурсів, порушення екологічних нормативів, екологічних стандартів, а також вимог екологічної безпеки, зокрема: використання природних ресурсів, викидів і скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, складування, захоронення, зберігання або розміщення виробничих, побутових та інших відходів без відповідних дозволів.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині скасування рішення № 148/04 від 29.12.2011 року.

Відносно рішення від 29.12.2011 року № 149/04 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відходи" відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Згідно з пунктом "а" частини першої статті 32 Закону України "Про відходи" з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється: вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від спеціально уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають, зокрема, встановлення лімітів використання природних ресурсів, скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище та на утворення і розміщення відходів.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про необхідність отримання позивачем дозволу на утворення і розміщення відходів, визначених у рішенні від 29.12.2011 року № 149/04, а саме: приладів медичного призначення (шприці); голки медичні зіпсовані або використаних; одягу зношеного чи зіпсованого; відходів, утворених при експлуатації транспортних засобів, не позначених іншим засобом або комбінованих (відпрацьовані маслофільтри); шламу септиків (рідкі відходи з вигрібних ям); відходів, які стабілізовані чи затверділи за допомогою матеріалу зв'язувального органічного (тирса деревини забруднена нафтопродуктами); залишок нелеткий та шлак (зола від сміттєспалювальної печі), просмаленого піску.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, на користь цього висновку свідчать обставини отримання позивачем такого дозволу на розміщення відходів, визначених у рішенні відповідача від 29.12.2011 року № 149/04 (крім утворення та розміщення лляльних вод), який є дійсним з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, та ліміти на розміщення і утворення відходів на 2012 рік.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що дозвіл на розміщення відходів на 2012 рік № 07-13/7-4409 від 11.10.2011 року та ліміти на розміщення і утворення відходів на 2012 рік, затверджені Херсонською обласною державною адміністрацією 25.11.2011 року, позивач отримав після проведення перевірки відповідачем. Зі змісту цих документів вбачається, що у порівнянні з попередніми роками ліміти є достатніми для розміщення і утворення таких відходів.

Отримання дозволу та ліміту на розміщення і утворення відходів на 2012 рік є підставою для звернення позивача до екологічної інспекції про відновлення діяльності підприємства, пов'язаної із утворенням відходів відповідно до отриманого дозволу.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, підприємство до цього часу не звертався до екологічної інспекції із заявою про часткове відновлення діяльності підприємства, тимчасово зупиненої на підставі рішення № 149/04 від 29.12.2011 року, прийнявши рішення про його оскарження у суді.

Крім того, поняття лляльних вод дано в статті 1 Водного кодексу України, відповідно до якого це - вода з домішками (переважно нафтопродуктів), зібрана в колодязях - ллялах машинних відділень судна.

Поводження з лляльними водами підлягає обліку при заповненні звітності відповідно до Інструкції "Про затвердження типової форми первинної облікової документації N 1-ВТ "Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари" та Інструкції щодо її заповнення", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 07.07.2008 року № 342. В додатку № 5 до цієї Інструкції "води лляльні" визначені, як води з домішками (здебільшого нафтопродуктів), зібрані в колодязях - ллялах машинних відділень суден. Сама назва звіту свідчить проте, що лляльні води відносяться до відходів.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для скасування рішення № 149/04 від 29.12.2011 року.

Відносно пункту 2 припису № 102 від 29.12.2011 року колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно акту перевірки екологічна інспекція встановила порушення позивачем умови 1 Дозволу на викиди "Основний майданчик" (пункти 2.2.4.1, 2.2.4.3), які полягають в наступному: інструкція з експлуатації ГОУ в порушення пункту 2.2.3 Правил технічної експлуатації установок очистки газу, затверджених наказом Мінохорони навколишнього середовища України від 06.02.2009 року № 52 (далі - Правила) розроблена не на всі ГОУ, що є порушенням статті 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря"; акти перевірки ГОУ на відповідність фактичних параметрів роботи установки не відповідають додатку 4 Правил технічної експлуатації установок очистки газу, що є порушенням статті 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", пункту 2.2.7 Правил; не усі акти перевірки технічного стану ГОУ відповідають додатку 5 Правил, що є порушенням статті 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", пункту 2.2.10 Правил; не на усі корпуси ГОУ нанесені реєстраційні номери, що є порушенням статті 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", пункт 6.5 Правил; не усі паспорти установок очистки відповідають додатку 3 та відповідно не зареєстровані в органах Мінприроди відповідно до розділу 6 Правил, що є порушенням статті 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", пункту 2.2.5 Правил.

На підтвердження правомірності даної вимоги припису представниками сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції надані відомості про узгодження позивачем з екологічною інспекцією протягом 2012 - лютий 2013 року технічних паспортів установок очистки газу на певні джерела викиду забруднюючих речовин із складанням актів перевірки відповідності фактичних параметрів роботи установок очистки газу, актів перевірки технічного стану установки очистки газу.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для скасування пункту 2 припису.

Відносно пункту 3 припису № 102 від 29.12.2011 року колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено судом апеляційної інстанції, в ході перевірки екологічною інспекцією встановлено, що згідно листа начальника Херсонського морського торгівельного порту від 02.12.2011 року № 18-5/498 у 2010-2011 роках перевантажувались зернові і кормові, металобрухт на причалі № 5, кокс, шпат польовий у затоні № 1. Водночас викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від зазначених технологічних операцій Інвентаризацією, Документами, Дозволом на викиди, складання яких передбачено Інструкцією про загальні вимоги до оформлення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, затвердженої наказом Міністерством охорони навколишнього природного середовища України 09.03.2006 року № 108 не передбачено, що є порушенням статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря".

Відповідно до частини п'ятої статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням із територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Статтею 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" визначені обв'язки підприємств, установ, організацій та громадян-суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, серед яких визначений обов'язок здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.

Аналіз наведених норм права дає підстав для висновку, що в разі перевищення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які передбачені дозволом на викиди, проведення технологічних операцій, які не включені до звітів, позивач зобов'язаний відкоригувати відповідні дозвільні та звітні документи, а тому судом апеляційної інстанції правомірно відмовлено в частині скасування пункту 3 припису № 102 від 29.12.2011 року.

Відносно пунктів 12, 13 припису № 102 від 29.12.2011 року колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до акту перевірки позивач, складаючи звіт про використання води за 4 квартал 2010 року, зазначив у таблиці № 2 об'єм накопиченої води у вигребі - 1,0 тис.куб.м, в той час, як ліміт стічних вод, визначений підпунктом "д" пункту 5 Дозволу на спеціальне водокористування, виданого 25.12.2009 року Державним управлінням навколишнього середовища в Херсонській області № 5993-ХРС складає 0,093 тис.куб.м./рік в вигріб з гідроізоляцією. Крім того, складаючи цей звіт, позивач у графі водовідведення заповнив тільки водовідведення на очисні ПУВКХ, не включивши до звіту зворотні води, чим порушив підпункт "ж" пункту 5 Дозволу на спеціальне водокористування, виданого 31.12.2008 року Державним управлінням навколишнього середовища в Херсонській області № 5099-РХС.

Відповідно до статті 1 Водного кодексу вода стічна - це вода, що утворилася в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності (крім шахтної, кар'єрної і дренажної води), а також відведена з забудованої території, на якій вона утворилася внаслідок випадання атмосферних опадів.

Додатком 5 Інструкції "Про затвердження типової форми первинної облікової документації N 1-ВТ "Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари"", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 07.07.2008 року № 342, дається аналогічне значення стічних вод, але при цьому зазначається, що вони є різновидом зворотних вод.

Висновок про те, що поняття зворотної води є значно ширшим, ніж стічні води, підтверджується статтею 1 Водного кодексу України, яким надано поняття зворотних вод, як води, що повертається за допомогою технічних споруд і засобів з господарської ланки кругообігу води в його природні ланки у вигляді стічної, шахтної, кар'єрної чи дренажної води.

Аналіз наведених нормативних документів дає підстав для висновку, що позивач, зазначаючи у звіті 2-ТН за 4 квартал 2010р. обсяг відведених зворотних вод в об'ємі 1 тис.куб.м., включивши до нього стічні води, не перевищив дозволені обсяги.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до звіту про використання води за 4 квартал 2010 року, таблиця № 2, позивачем заповнені всі графи по показниках, визначених таблицею.

Відносно пунктів 15, 16 припису № 102 від 29.12.2011 року колегія суддів зазначає.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, вказаними пунктами зобов'язано позивача ліквідувати забруднення нафтопродуктами (паливно-мастильними матеріалами) водозбірної площі, вжити заходи щодо недопущення такого забруднення в подальшому, а також ліквідувати засмічення зливових колекторів на території підприємства. Зазначені вимоги припису є наслідком встановлення в ході перевірки обставин засмічення зливових колекторів на території відділу матеріально-технічного забезпечення та встановлення забруднення нафтопродуктами (паливно-мастильними матеріалами) водозбірних площ (на твердому покритті) на території БАВТ, вантажного району та ремонтно-будівельної дільниці, що є порушенням статті 44 Водного кодексу України в частині утримання своєї території в належному стані.

Обґрунтовуючи позов, позивач підтверджує факт часткового засмічення зливових колекторів, а також наявність плям з нафтопродуктів на територіях водозбірних площ на час проведення перевірки. Крім того, позивачем зазначено про усунення цих недоліків в період проведення перевірки.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для скасування пунктів 15, 16 припису.

Відносно рішення від 05.01.2012 року № 01/04 колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено судом апеляційної інстанції, необхідність отримання робочої технологічної карти або тимчасової технологічної інструкції перевантаження на кожен вид перевантаження вантажів передбачений підпунктом 2.2.2.2 пункту 2.2 розділу 2 Дозволу № -129 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданим 09.06.2011 року Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Херсонській області.

Щодо здійснення позивачем перевантаження зернових і кормових вантажів на причалі № 5, то позивачем узгоджена робоча технологічна карта не надана. Разом з цим, проведення технологічних операцій з перевантаження кукурудзи, пивної дробини, висівки, шроту соняшника - на причалі № 5, рівно, як і операції з перевантаження металобрухту на причалі № 5, коксу, шпату польового - у затоні № 1, включені до звіту на проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферу від стаціонарних джерел позивача за 2011 рік.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 10.12.2010 року екологічною інспекцією прийнято рішення № 106/05 про тимчасову заборону діяльності Херсонського морського торгівельного порту по перевантаженню зернових, олійних, зернобобових вантажів та продуктів їх переробки на причалах №№ 2-6 та внутрішньому рейді. Підприємством відкореговано робочу технологічну карту перевантаження, в зв'язку з чим 31.05.2011 року позивач звернувся до екологічної інспекції про погодження карти та скасуванні рішення про тимчасову заборону діяльності порту по перевантаженню зернових, олійних, зернобобових вантажів та продуктів їх переробки на причалах №№ 2-6 та внутрішньому рейді. Разом з тим, екологічною інспекцію будь-якого рішення про поновлення діяльності позивача, пов'язаної з таким перевантаженням не прийнято.

Зазначені обставини свідчать про незаконність рішення екологічної інспекції від 05.01.2012 року № 01/04 про тимчасову заборону (зупинення) діяльності позивача, пов'язаної з проведенням технологічних операцій лише з перевантаження металобрухту на причалі № 5, коксу, шпату польового - у затоні № 1, в іншій частині рішення є законним та підлягає виконанню.

Відносно рішення від 06.01.2012 року № 2/05 колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено судом апеляційної інстанції, підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало здійснення позивачем навантажувальних та розвантажувальних робіт, що можуть призвести до забруднення територіальних і внутрішніх морських вод, а саме технологічні операції з сульфатом амонію на причалі № 5 по варіантам "склад-судно" без дозволу (узгодження) органів Державного контролю в галузі охорони навколишнього природного середовища, у т.ч. числі без наявності оцінки впливу на навколишнє природне середовище і здоров'я людей.

На спростування наведеного позивачем надані узгодження з екологічною інспекцією 15.04.2011 року робочі технологічні карти № Н-01 "Сульфат амонію", № Н-01а "Вивантаження сульфату амонію із вагонів-хопперів", № Н-20 "Каолін, шамот навалом", № Н-15 "Перевантаження амофосу і фосфатних добрів із вагонів-хопперів" у причалів №№ 4-5 і внутрішньому рейді порту, а також висновок державної екологічної експертизи відповідача від 21.09.2009 року № 3412 по проекту "Коригування оцінки впливу на навколишнє природне середовище процесів перевантаження будівельних матеріалів і мінеральних добрів", яке було враховано позивачем при узгодженні вказаних робочих технологічних карт.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що рішення відповідача від 06.01.2012 року № 2/05 є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: