Справа № 826/1081/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 березня 2015 року № 826/1081/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 11 грудня 2014 року № Ф-7-23.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/1081/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судове засідання на 18 лютого 2015 року.

У судовому засіданні 18 лютого 2015 року позивач підтримав адміністративний позов, просив задовольнити його в повному обсязі.

Згідно письмових заперечень, відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Вирішуючи питання строків звернення до суду, судом встановлено, що 25 грудня 2014 року позивачем отримано податкову вимогу. 14 січня 2015 року позивачем помилково звернувся із аналогічним позовом до Київського окружного адміністративного суду. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимогу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 11 грудня 2014 року № Ф-7-23 повернуто.

Враховуючи викладене, звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом 26 січня 2015 року (направлення поштовим зв'язком 23 січня 2015 року) здійснено із дотриманням строків встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що податковою вимогою Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 11 грудня 2014 року № Ю-7-23 фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 7539,61 грн.

Позивач не погоджується із вимогою про сплату боргу та зазначає, що він звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за себе згідно частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що позивач має пільгову пенсію як пенсіонер за вислугою років, а тому підстави для його звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за себе відсутні.

Окружний адміністративний суд міста Києва погоджується з позовним вимогами, виходячи з наступних мотивів.

Як свідчать матеріали справи та не спростовано позивачем та відповідачем, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером, має пільгову пенсію як пенсіонер за вислугою років.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (частина четверта статті 4 Закону № 2464-VI).

Таким чином, за змістом цієї норми фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати єдиного внеску за себе, за умови, якщо такі особи є пенсіонерами за віком (незалежно від того чи досягли вони загального пенсійного віку чи така пенсія оформлена на пільгових умовах - зі зменшенням віку) та отримують відповідно до закону пенсію.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - № 1058-IV) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) застосовуються, зокрема в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років). Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 Закону № 1788-ХІІ та частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV. Таке право виникало у чоловіків після досягнення 60 років та за наявності відповідного стажу. При цьому, статтею 13 Закону № 1788-ХІІ, на підставі пункту «а» частини першої якої, позивач отримує пенсію, передбачена можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах - із зменшенням віку, зазначеного у статті 12 цього Закону, та за наявності відповідного трудового стажу.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що особи, яким пенсія за віком призначена відповідно до статей 13 або 14 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», мають право на пільги щодо сплати за себе єдиного внеску згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки ця норма не містить будь-яких обмежень та умов щодо набуття фізичними особами-підприємцями статусу пенсіонера за віком.

Відповідна позиція неодноразово висловлювалась Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України у спорах цієї категорії, зокрема, у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-57а14, 21-69а14, 21-70а14) та 20 травня 2014 року (справа № 21-160а14), яка полягає у тому, що особи, яким пенсія за віком призначена відповідно до статей 13 або 14 Закону № 1788-ХІІ, мають право на пільги щодо сплати за себе єдиного внеску згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI, оскільки ця норма не містить будь-яких обмежень та умов щодо набуття ФОП статусу пенсіонера за віком.

Таким чином, вимога Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 11 грудня 2014 року № Ф-7-23 підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 11 грудня 2014 року № Ф-7-23.

3. Судові витрати в сумі 146,16 грн. присудити на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник