Справа № 872/16192/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2015 рокусправа № 804/10173/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Ступак М.Ю. дов від 23.02.2015, Мулік В.Г. дов від 23.02.2015

відповідача: - Годько І.О. дов від 05.01.2015

прокурора: - Деркач І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року

у справі № 804/10173/13-а

за позовом комунального підприємства «Гідроспоруди» Дніпропетровської міської ради

до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області

за участю Дніпропетровського міжрайонного екологічного прокурора

про визнання протиправними дій та скасування припису від 26.06.2013 № 4-5824-7-3,-

встановиВ:

Комунальне підприємство «Гідроспоруди» Дніпропетровської міської ради звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправними дії відповідача по встановленню порушень законодавства та складанню акту перевірки, визнати нечинним рішення у формі Припису від 26.06.2013 №4-5824-7-3, прийняте на підставі акту перевірки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки відповідача про порушення позивачем законодавства та суперечать нормам Водного кодексу України, а саме: позивач не повинен отримувати спеціальний дозвіл на водокористування, оскільки не є водокористувачем.

Постанову суду у частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що спеціальне водокористування згідно з приписами чинного законодавства пов'язується з безпосередньою діяльністю із забором та скиданням в такі системи забруднюючих речовин, які в подальшому потрапляють у водні об'єкти, а не з наявністю на балансі юридичної особи дренажно-дощових або каналізаційних систем. З огляду ж на статутну діяльність позивача, висновок відповідача про те, що позивачем здійснюється спеціальне водокористування є необґрунтованим.

Постанову суду у частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що дії відповідача по проведенню перевірки та складанню акта перевірки є способом реалізації наданих суб'єкту владних повноважень компетенції, а висновки, викладені в такому акті, не впливають безпосередньо на права та обов'язки позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Посилаючись на ст.ст.42, 44, 48, 49 ВК України, відповідач зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що вказаними нормами чинного законодавства чітко встановлено обов'язок саме позивача, як балансоутримувача каналізаційних мереж, отримати дозвіл на спеціальне водокористування у разі скиду стічної (зливової) води у р.Дніпро. І така позиція відповідача підтверджена листом Департаменту екології та природних ресурсів від 29.08.2013.

КП «Гідроспоруди» ДМР проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зазначаючи, що дренажно-дощовими каналізаційними мережами міста здійснюється відведення дощових, талих і ґрунтових вод, тобто природних вод і атмосферним опадів, а не скидання вод самого КП «Гідроспоруди» ДМР. Крім того, підприємство звертає увагу, що відповідно до ст.48 ВК України не належать до спеціального водокористування: пропуск води через гідровузли та інші роботи, які виконуються без забору води та скидання зворотних вод.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, посадовими особами Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області проведено перевірку контролю дотримання нормативів скидів забруднюючих речових в об'єкти довкілля, за результатами якої був складений акт від 10.06.2013 - 21.06.2013 (а. с.11-13).

В даному акті перевірки зафіксовано, що при проведенні інструментального контролю додержання нормативів скидів, а саме: визначення вмісту забруднюючих речовин у зворотних (зливових) видах, які скидаються через зливові колектори КП «Гіроспоруди» ДМР в р.Дніпро, відмічені наступні недоліки при контролі якості зворотних (зливових) вод: графік виробничого контролю за якістю зворотних (зливових) вод на 2013 рік відсутній; виробничий контроль за якістю зворотних (зливових) вод КП «Гідроспоруди» ДМР не проводиться; результати контролю не надаються у відділ інструментально-лабораторного контролю Держекоінспекції.

Результати інструментального інспекційного контролю свідчать, що на скидах зворотної води (зливової) в р. Дніпро перевищуються нормативи ГДК к.п., що є порушенням п.3 ч.1 ст.44, 110 ВК України і умов скидання стічних вод у водні об'єкти.

26.06.2012 на підставі даного акту Інспекцією складено припис № 4-5824-7-3, згідно якому позивачу належить: постійно додержуватись вимог природоохоронного законодавства України при здійсненні діяльності підприємства, в тому разі умов скидання зворотних (зливових) вод у водні об'єкти; в 10-денний термін з моменту отримання припису надати до Держекоінспекції перелік погоджених у період з 01.01.2010-11.06.2013, технічних умов на підключення до мереж зливової каналізації м.Дніпропетровська; в 10-денний термін з моменту отримання припису надати до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області інформацію про всі підключення субабонентів в зливову мережу; скид зворотних (зливових) здійснювати при наявності проекту ГДС та дозволу на спецводокористування; терміново посилити контроль за виявленням та ліквідацією незаконних підключень до мереж зливної каналізації м. Дніпропетровська; постійно вживати заходи, щодо запобігання скидів зворотних (зливових) вод підприємства в р. Дніпро з перевищенням нормативів ГДС; інформацію про проведення інструментально-лабораторного контролю, щодо дотримання нормативів ГДС та вжитих заходів, надавати до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області до 20 числа наступного місяця (а. с.10).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків відповідача.

Сторонами у справі не спростовується наявність у відповідача повноважень щодо проведення перевірок, та складення актів перевірок і приписів щодо усунення виявлених перевіркою порушень.

Спірним у даній справи є питання правомірності вимог припису Інспекції з огляду на наявність/відсутність у позивача обов'язку отримати дозвіл на спеціальне водокористування, як водокористувача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - КП «Гідроспоруди» ДМР, як абонент, користується водою на власні потреби за договором № 10268 від 03.01.2007 про надання послуг з водопостачання і водовідведення (а. с.50-54), і договором № 6650 від 07.10.2009 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (а. с.56-64), укладеними з МКВП "Дніпроводоканал".

Проте, за твердженням відповідача відповідно до ст.ст.42, 44, 48, 49 ВК України КП «Гідроспоруди» ДМР зобов'язано, саме як балансоутримувач каналізаційних мереж, отримати дозвіл на спеціальне водокористування у разі скиду стічної (зливової) води у р.Дніпро.

Стаття 42 ВК України визначає коло водокористувачів в Україні.

Згідно приписів даної статті (в редакції на момент виникнення спірних відносин) водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи. Водокористувачі можуть бути первинними і вторинними.

Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води.

Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їх системи на умовах, що встановлюються між ними.

Вторинні водокористувачі можуть здійснювати скидання стічних вод у водні об'єкти також на підставі дозволів на спеціальне водокористування.

З даної норми вбачається, що вторинні водокористувачі (абоненти) можуть отримувати воду з водозабірних споруд та скидати стічні води в їх системи як з дозволом на спеціальне водокористування, так і без такого дозволу.

За приписами п.9 ч.1 ст.44 ВК України водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Тобто саме спеціальне водокористування здійснюється на підставі отриманого водокористувачем дозволу.

Так, згідно ст.49 ПК України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Видача дозволу на спеціальне водокористування здійснюється за клопотанням водокористувача з обґрунтуванням потреби у воді, погодженим з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства, - в разі використання поверхневих вод, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, - в разі використання підземних вод та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я, - в разі використання водних об'єктів, віднесених до категорії лікувальних.

У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені спеціально уповноваженими державними органами без коригування дозволу на спеціальне водокористування.

Спеціальне водокористування є платним.

У відповідності до ч.1 ст.70 ВК України скидання стічних вод у водні об'єкти допускається лише за умови наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин.

В свою чергу, у статті 48 ВК України визначено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Отже, необхідними умовами для визначення водокористування спеціальним є:

- забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв,

- використання води,

- скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти.

При цьому, ч.3 ст.48 ВК України визначає певні види дій (робіт), які не належать до спеціального водокористування, зокрема, це пропуск води через гідровузли (крім гідроенергетичних); інші роботи, які виконуються без забору води та скидання зворотних вод.

Згідно Статуту КП «Гідроспоруди» ДМР предметом діяльності цього підприємства, зокрема, є обслуговування дренажно-дощових каналізаційних систем та фонтанів, виконання ремонтно-будівельних робіт для підприємств, установ і населення міста, розробка технічних умов на відведення дощових, талих і ґрунтових вод згідно проектів нових будівельних об'єктів, а також узгодження проектної документації на будівництво дощової каналізації (а. с.18-27).

Тобто КП «Гідроспоруди» ДМР згідно свої статутної діяльності здійснює лише обслуговування дренажно-дощових каналізаційних систем та фонтанів міста, інших інженерних гідроспоруд міста, у т. ч. підземних, насосних, виконує ремонтно-будівельні роботи на них.

При цьому, для реалізації зазначених статутних завдань підприємство не здійснює безпосередній забір води, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти.

Частиною 2 статті 71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається саме на відповідача (якщо він заперечує проти адміністративного позову).

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не доведено зворотне і не надано суду доказів, що підприємством, як балансоутримувач каналізаційних мереж, здійснюється безпосередній забір води, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти в межах статутної діяльності.

Наведене свідчить про незаконність вимог Інспекції, викладених у приписі від 26.06.2013 № 4-5824-7-3, і обґрунтованість скасування судом першої інстанції вказаного припису.

Щодо посилань відповідача в якості підтвердження правильності його позиції на лист Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації б/н та дати (вх. Дата Інспекції 29.08.2013), колегія суддів зазначає наступне.

В даному листі Департаментом наводяться норми ст.ст.42, 48, 49, 70 ВК України і з цього робиться висновок, що якщо на балансі КП «Гідорспоруди» знаходяться зливові каналізаційні мережі, з яких до поверхневого водного об'єкту потрапляють виробничі, зливові або талі води, підприємству необхідно відповідно до вимог ст. 70 Водного кодексу України розробити та затвердити нормативи граничнодопустимого скидання забруднюючих речовин у поверхневий водний об'єкт, після чого на підставі ст.49 цього ж Кодексу отримати дозвіл на спеціальне водокористування (а. с.48, 49).

При цьому, вказані норми не містять прямих положень, які б відповідали зробленому Департаментом висновку.

Крім того, такий лист не має сили нормативного документу, містить лише позицію структурного підрозділу органу виконавчої влади обласного рівня з певного питання.

Відповідно до ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище викладене, враховуючи приписи ст.86 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог КП «Гідроспоруди» ДМР.

Передбачених статтею 202 КАС України підстав для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення не вбачається, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року у справі № 804/10173/13-а залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає (ст.ст.183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко