Справа № 813/5388/13а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 р. Справа № СК-697/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Дяковича В.П.,
суддів: Онишкевича Т.В., Сапіги В.П.,
за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,
представника позивача Галкіної О.Д.,
представника відповідача Дудіної О.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2013 року по справі № 813/5388/13-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, яким просила визнати неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо несплати їй сум грошової компенсації та зобов`язати відповідача провести розрахунок у зв`язку із її звільненням; стягнути з відповідача безспірну суму нарахованої до сплати компенсації за не отримане речове забезпечення в розмірі 3560,44 грн.; визнати за нею право на отримання пені за порушення відповідачем грошового зобов`язання відповідно до поданого розрахунку в сумі 1419,57 грн. і стягнути вказані грошові кошти з відповідача; визнати за нею право на отримання відшкодування за завдану моральну шкоду в розмірі 5070,01 грн. відповідно до обґрунтування і стягнути вказані грошові кошти з відповідача; визнати за нею право на отримання грошової компенсації за не отримуваний продовольчий пайок відповідно до обґрунтування та розрахунку і стягнути з відповідача 29582,4941 грн..
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
ОСОБА_1 постанову суду першої інстанції оскаржила, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити повністю.
В апеляційній скарзі покликається на те, що під час проходження служби у військовій частині перебувала на всіх видах забезпечення і при звільненні військова частина повинна була провести з нею повний розрахунок, так як за період служби речовим майном не забезпечувалась. Вказує, що оскільки відповідачем не виплачено грошової компенсації замість речового майна та грошової компенсації за продовольчий пайок, тому просить суд стягнути їх з відповідача.
В судовому засіданні представник позивача надала пояснення та підтримала доводи апеляційної скарги, а представник відповідача заперечила проти них.
Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №117 від 11.06.2009 року звільнена у відставку за п.б ч.6 (за станом здоров`я) з правом насіння військової форми одягу, відповідно до ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
На день звільнення з військової служби, позивачу не було виплачено Військовою частиною НОМЕР_1 грошову компенсацію за не отримане речове майно в розмірі 3650,44 грн. (а.с.118).
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно та продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року №1459-ІІІ, дію частини 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ зупинено у частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них.
Законом України від 03 листопада 2006 року №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», статтю 9 Закону №2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 01 січня 2008 року), якою, зокрема, було передбачено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
При цьому, положення ч. 2 ст. 9-1 Закону №2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду України від 19 березня 2013 року (справа №21-38а13), від 18 червня 2013 року (справа №21-191а13), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовна вимога щодо отримання грошової компенсації замість речового майна до задоволення не підлягає, оскільки на момент звернення позивача, Закон № 2011-ХІІ не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених в запас або відставку, а норма щодо грошової компенсації за неотриманий продовольчий пайок була зупинена. Також на цій підставі не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо визнання за позивачем права на отримання пені за порушення відповідачем грошового зобов`язання відповідно до поданого розрахунку в сумі 1419,57 грн.
Доводи позивача на постанову Кабінету Міністрів України «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час» від 28.10.2004 року №1444 (далі - Постанова) згідно якої військовослужбовцям, які звільняються у запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за не отримане речове майно або за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення контракту, є безпідставними, оскільки вказаною Постановою визначено порядок та розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців, а не поновлено право позивача на отримання грошової компенсації замість неодержаного речового майна та продовольчого пайка, що було призупинено Законом України «Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року.
Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного суду України, що викладена в постановах від 04 грудня 2012 року та 19 березня 2013 року.
Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не наведено жодного факту заподіяння моральних страждань, не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненням фізичних і моральних страждань, не надано суду жодних доказів у чому полягає спричинена, на думку позивача шкода, інших доказів, які б підтверджували глибину, характер та тривалість моральних страждань та душевних переживань та чим саме керувався позивач, визначаючи розмір моральної шкоди.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.
Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2013 року по справі № 813/5388/13-а залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Т.В. Онишкевич

В.П. Сапіга