Справа № 804/1083/14
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/1083/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2015 року

справа № 804/1083/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ БАГЛІЙКОКС" до Дніпропетровської митниці Міндоходів, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування карток відмови,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Євраз Баглійкокс" (далі - позивач, ПАТ "Євраз Баглійкокс") звернулось з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів (далі - відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 31.10.2013 року №110010000/2013/600407/1 та від 03.11.2013 року №110010000/2013/600417/1.

- зобов'язати відповідача надати висновок до Головного управління Державної казначейської служби в Дніпропетровській області про повернення позивачу надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі - 310 456,82 грн., шляхом її зарахування на поточний рахунок позивача.

- зобов'язати відповідача здійснити митне оформлення вантажу за ціною контракту.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ БАГЛІЙКОКС" задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 31.10.2013 року № 110010000/2013/600407/1 та від 03.11.2013 року № 110010000/2013/600417/1.

Зобов'язано Дніпропетровську митницю Міндоходів надати висновок до Головного управління Державної казначейської служби в Дніпропетровській області про повернення Публічному акціонерному товариству “Євраз Баглійкокс” надмірно сплачену суму податку на додану вартість у розмірі - 310 456,82 грн., шляхом її зарахування на поточний рахунок позивача.

Зобов'язано Дніпропетровську митницю Міндоходів здійснити митне оформлення

вантажу за ціною контракту.

Вирішено питання про судові витрати по справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін в судове засідання не з’явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

В задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою представника, колегією суддів відмовлено, у зв'язку з не підтвердженням останнього відповідними доказами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.08.2013 року між ВАТ "ЄВРАЗ Об'єднанний Західно - Сибірський металургійний комбінат" (Продавець) та ПАТ "Євраз Баглійкокс" (Покупець) укладено контракт № 2202159 на поставку вугільного концентрату на умовах Інкотермс 2010.

Відповідно до п. 3.1. контракту від 07.08.2013 року № 2202159 строки, умови поставки узгоджених партій товару зазначаються у додаткових угодах (специфікаціях) до даного контракту.

Пунктом 4.1 контракту від 07.08.2013 року № 2202159 передбачено, що ціна товару обумовлюється у додаткових угодах (специфікаціях), які є невід'ємною частиною вказаного контракту. Відповідно до п. 4.2. вказаного контракту валютою контракту є долар США.

У відповідності до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 Митного кодексу України встановлено, що органи доходів і зборів наділено повноваженнями щодо здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів із використанням передбачених Митним кодексом України форм митного контролю. Крім того, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, але виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 1 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно із ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані, зокрема, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У відповідності до ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

З аналізу наведених норм вбачається, що органи доходів і зборів, маючи виключне право на здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, разом з тим, зобов'язані обґрунтовано доводити сумніви у правильності заявленої декларантом митної вартості товарів.

Разом із митною декларацією № 110010000/2013/007692 від 31.10.2013 року до митного оформлення для підтвердження митної вартості задекларованого товару у відповідності до вимог ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України були подано такі документи, що підтверджується графою 44 МД від 31.10.2013 року № 110010000/2013/007692: декларація митної вартості від 31.10.2013 року №110010000/2013/007692; зовнішньоекономічний контракт від 07.08.2013 року № 2202159; додаткові угоди від 23.08.2013 року №№ 1, 5, 6, 7 та від 30.09.2013 року № 8 до контракту від 07.08.2013 року № 2202159; рахунок - фактура № 90686622 від 23.10.2013 до контракту від 07.08.2013 року №2202159; накладні УМВС від 23.10.2013 року; сертифікат якості № 262 от 23.10.2013 року; копія експортної митної декларації країни вивезення від 12.10.2013 року № 10608052/121013/0004756.

Отже, із наданих позивачем документів вбачається, що згідно МД від 31.10.2013 року № 110010000/2013/007692 до митного контролю та митного оформлення позивачем подано товар - вугілля кам'яне - у кількості 4 464 200 кг., а за МД від 03.11.2013 року № 110010000/2013/007776 - у кількості 204 200 кг., а загальною кількість 4 668 400 кг. (4 668,40 тн.).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди від 23.08.2013 року № 1 до контракту від 07.08.2013 року № 2202159 ціна 1 метричної тони становить 118,40 дол. США та поставка здійснювалась на умовах СРТ - станція Баглій Придніпровської залізниці.

Термін СРТ ("Carriage paidto/Перевезення сплачено до") означає, что продавець передає товар покупцю в узгодженому місці, а також продавець зобов'язаний нести витрати з перевезення, необхідні для доставки товару в узгоджене місце.

Згідно правила БЗ а) "Договори перевезення та страхування" у покупця відсутній обов'язок щодо укладення договору перевезення. Правило БЗ б) передбачає відсутність обов'язку покупця перед продавцем по укладанню договору страхування. У відповідності до правила Б6 "Розподіл витрат" покупець зобов'язаний нести всі витрати, пов'язані із товаром, з моменту його поставки.

Отже, виходячи з вимог ст. 49 Митного кодексу України та умов поставки СРТ ст. Баглій згідно "Інкотермс - 2010", а також у зв'язку з тим, що місцем поставки є станція на території України, то контрактна вартість товару становить його митну вартість, витрати на транспортування закладені у ціні контракту.

Таким чином, ціна товару за вказаними МД згідно контракту становить 552 738,56 доларів США (4 418 039,31 грн. за курсом перерахунку - 7,993), тобто ціна товару за 1 тонну складає - 118,40 долари США (946,37 грн.), що підтверджується додатковою угодою № 1 від 23.08.2013 року контракту від 07.08.2013 року № 2202159 та рахунком - фактурою № 90686622 від 23.10.2013.

Отже, позивачем 31.10.2013 року та 03.11.2013 року було задекларовано митну вартість товару в розмірі - 552 738,56 дол. США (4 418 039,31 грн.), що підтверджується документально та піддається обчисленню (розрахунок приєднується до адміністративного позову). Жодних розбіжностей та неточностей подані позивачем до митного контролю та митного оформлення документи не містять. Всі дані в документах, що стосуються митної вартості є співставними.

Однак, відповідач, здійснивши коригування митної вартості в розрахунку - 160,00 дол. США (1 278,88 грн.) за 1 тонну товару, фактично безпідставно збільшив митну вартість задекларованого Позивачем товару з 4 418 039,31 грн. до 5 970 323,39 грн.

Тобто різниця між скорегованою відповідачем та задекларованою позивачем митною вартістю становить 1 552 284,08 грн. (збільшення на 35 %).

Згідно записів, вчинених відповідачем на зворотному боці аркуша ДМВ від 31.10.2013 року № 110010000/2013/007692, як і на зворотному боці аркуша ДМВ від 03.11.2013 року № 110010000/2013/007776, в результаті здійснення контролю заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки її числового значення, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, встановлено: "- в рахунку - фактурі від 23.10.2013 №90686622 відсутні реквізити додаткової угоди № 5 від 23.08.2013 та дата додатку № 1; № 8 до зовнішньоекономічного контракту від 07.08.2013 № 2202159; при перевірці в ЄАІС органу доходів і зборів електронної копії митної декларації країни відправника від 12.10.2013 року № 10608052/021013/0004756, зазначеній у наданих документах (на з/д накладних та сертифікатах якості) встановлено, що в ній відсутні умови поставки".

Рахунок - фактура № 90686622 від 23.10.2013 року заповнений у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", якою не передбачено зазначення у первинних облікових документах відомостей щодо внесення інформації додатків до контракту. Натомість, відповідачем не вказано, порушенням якого нормативно - правового акту є не зазначення відомостей в рахунку - фактурі реквізитів додатків до контракту.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано, яким чином не зазначення таких даних в рахунку - фактурі унеможливило здійснення контролю заявленої митної вартості товару з урахуванням того, що декларантом було надано всі необхідні документи для підтвердження такої вартості.

Суд першої інстанції вірно не погодився з твердженням відповідача, що в копії митної декларації країни відправника від 12.10.2013 року № 10608052/021013/0004756 не зазначені умови поставки, оскількиостаннє спростовується інформацією, яка зазначена в копіях вказаних митних декларацій, а саме у гр. 20 "Умови поставки" зазначено умови поставки "СРТ Баглій" та вважав, що в поданих до митного оформлення документах відсутні будь-які розбіжності, відомості про визначення митної вартості базуються на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Жодних обґрунтованих та об'єктивних сумнівів щодо заявленої митної вартості, числових значень її складових тощо, відповідачем не наведено.

Однак, не зважаючи на вищевикладене, відповідачем з посиланням на ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України зобов'язано декларанта протягом 10 календарних днів надати (занаявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідності до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України лише у разі якщо документи, подані до митного оформлення на підтвердження митної вартості товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

При цьому, документи, подані позивачем до митного оформлення, не містять розбіжностей, в них відсутні ознаки підробки, вказані документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а також відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за задекларований товар. Вказане підтверджується відсутністю будь-яких обґрунтованих зауважень з боку Відповідача до поданих документів та щодо числових значень складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що підлягає сплаті за задекларований товар.

Таким чином, у відповідача були відсутні правові підстави для витребування від позивача додаткових документів на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів.

Крім того, ч. 2 п. 1 Приміток до ст. 1 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року передбачено, що якщо митна адміністрація не в змозі прийняти контрактної вартості без подальшого запиту, вона повинна надати імпортеру можливість надати таку додаткову детальну інформацію, яка може бути необхідною, для того, щоб вивчити обставини навколо продажу. У цьому зв'язку митна адміністрація повинна бути готовою до вивчення відповідних аспектів операції, зокрема спосіб, у який покупець і продавець організують свої торговельні відносини, і спосіб, у який була визначена ціна, про яку йдеться, щоб визначити, чи ці відносини вплинули на ціну.

Відповідно до Стандартного правила 3.16 Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур від 18.05.1973 року (дата набрання чинності для України -15.09.201 1 року) на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства.

Стандартним правилом 6.2 Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур від 18.05.1973 року передбачено, що митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Таким чином, відповідачем безпідставно та необгрунтовано витребувано додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, сам перелік витребуваних документів є необгрунтованим та складеним із порушенням ч. 3 п. 1 Приміток до статті 1 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, Стандартного правила 3.16 та Стандартного правила 6.2 Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур від 18.05.1973 року.

Що стосується безпосередньо витребуваних додаткових документів у позивача, то декларантом позивача на ДМВ від 31.10.2013 року № 110010000/2013/007692 та від 03.11.2013 року № 110010000/2013/007776 після ознайомлення із переліком витребуваних додаткових документів надано роз'яснення щодо відсутності розбіжностей між відомостями, наведеними у наданих разом з МД документах.

Також, декларантом позивача вказано на безпідставність витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару на підставі ч. З ст. 53 Митного кодексу України, оскільки рахунок - фактура оформлений у відповідності до чинного законодавства України.

Інформація біржових організацій про вартість товару або сировини не може бути подана у зв'язку із відсутністю в світі бірж з продажу вугілля.

Разом з тим, декларантом позивача повідомлено про надання наявних додаткових документів протягом терміну дії гарантійних зобов'язань на підставі передбаченого ч. 6 ст. 53 та ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України права за власним бажанням подати додаткові наявні документи.

Натомість, відповідачем не враховано вказані пояснення та обґрунтування позивача, а в графі 33 рішень про коригування митної вартості товарів від 31.10.2013 року № 110010000/2013/600407/1 та від 03.11.2013 року № 110010000/2013/600417/1 1 зазначено: "Додаткові документи декларант надати відмовився".

Таким чином, відповідачем не тільки порушено норми ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, але й повністю проігноровано надані Позивачем пояснення під час митного оформлення, що призвело до порушення прав та інтересів Позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обгрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Крім того, ст. 58 Митного кодексу України визначено умови, за яких може бути застосовано основний метод визначення митної вартості товарів, а саме, у відповідності до ч. 1 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

З аналізу поданих до митного контролю та митного оформлення документів вбачається, що всі умови, передбачені ч. 1 ст. 58 Митного кодексу України, дотримано та у відповідності до ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України, відомості про митну вартість підтверджені документально, визначені кількісно та достовірно, митна вартість є обгрунтованою, документально підтвердженою та піддається обчисленню.

Отже, відповідачем в порушення ч. 6 ст. 54 та ч. 1 та 2 ст. 58 Митного кодексу України необгрунтовано та безпідставно відмовлено у митному оформленні товару, а також у застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товару, який ввозиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. Зет. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4)обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Однак, відповідачем всупереч вимогам ст. 55 Митного кодексу України таку інформацію в оскаржуваних рішеннях не наведено.

У відповідності до вимог Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 598, допускається посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні при визначенні митної вартості відповідно до положень ст.ст. 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Однак, жодних обґрунтованих пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо вказана графа 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів не містять.

Статтею 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу (тобто, за основним методом) за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно графи 31 "Код МВВ митного органу" рішення про коригування митної вартості товарів від 31.10.2013 року № 110010000/2013/600407/1 та від 03.11.2013 року № 110010000/2013/60 04 1 7/1 коригування заявленої Позивачем митної вартості товару здійснено за 3-м методом, якому згідно ст. 57 Митного кодексу України відповідає метод - 26 - метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

У відповідності до ст. 60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст.ст. 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в п. п. 5 - 7 ч. 10 ст. 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 598, у графі 33 рішення про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог ст.ст. 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Відповідно до ст. 1 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи і торгівлю 1994 року митна вартість імпортних товарів є контрактною вартістю, тобто ціною, фактично сплаченою або що підлягає сплаті за товари, коли вони продаються на експорт до країни імпорту.

Відповідно до пункту 1а ст. 2 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи і торгівлю 1994 року якщо митної вартості імпортних товарів не може бути визначено згідно з положеннями статей 1 та 2, митна вартість є контрактною вартістю подібних товарів, що йдуть на експорт до тієї самої країни імпорту й експортуються в той самий час або майже в той самий час, що й товари, які оцінюються.

У відповідності до ч. 4 Тлумачних приміток до ст. З Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року для цілей ст. З контрактна вартість подібних імпортних товарів означає митну вартість, скориговану, як це передбачено підпунктом "b"п. 1 та п. 2, яка вже прийнята згідно зі ст. 1.

Тобто, для цілей методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів має братись вартість раніше оформлених товарів, митна вартість яких визначалась на підставі ст. 1 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи і торгівлю 1994 року, тобто - за основним методом визначення митної вартості товарів.Однак, митна вартість 0,160 доларів США/кг, яку відповідач визначив на підставі раніше оформлених товарів, а саме: МД від 27.09.2013 року № 110010000/2013/006550 та від 25.09.2013 року №110010000/2013/006495 - 0,160 доларів США/кг, є вартістю, скоригованою митним органом за методом 3 (26), що підтверджується графами 43 згаданих МД та посиланням у графах 44 МД на рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, виходячи з вищевикладеного, відповідачем порушено вимоги п. 1 Приміток до ст. 1 Угоди про застосування ст. VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, Стандартного правила 3.16 та Стандартного правила 6.2 Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур від 18.05.1973 року, ст. 19 Конституції України, ч. З ст. 53, ч.ч. 1 - 2, 6 - 7 ст. 54, ч.ч. 1 - 2 ст. 55, ст. 57, ч.ч. 1- 2 ст. 58, ст. 60 Митного кодексу України, вимоги Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598.

В результаті протиправних дій відповідача, позивач був змушений подати нові митні декларації з митною вартістю, яку визначив відповідач, в сукупному розмірі за всіма новими МД - 5 970 323,40 грн. Тобто, митна вартість, яка є базою для оподаткування митними платежами товарів при перетині ними митного кордону України, була збільшена Відповідачем на 1 552 284,08 грн.

Результатом збільшення відповідачем митної вартості задекларованого позивачем товару стала надмірна сплата податку на додану вартість, яка становить - 310 456,82 грн.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Частиною 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Крім того, відповідно до п. 8 розділу III Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 року № 618, суми митних та інших платежів, перераховані митними органами на рахунки з обліку доходів, відкриті в територіальних органах Державного казначейства, які підлягають поверненню за рішенням суду, повертаються у порядку, визначеному Державною митною службою України та Державним казначейством України.

Відповідно до вимог пп. 7 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Позивачем здійснено митне оформлення під гарантійні зобов'язання згідно розділу XX Митного кодексу України та перераховані суми митних платежів на підставі протиправно скоригованої відповідачем митної вартості товарів, шляхом здійснення передоплати за митне оформлення. А тому, зайво сплачена сума ПДВ підлягає поверненню позивачу.

Оскільки Митним кодексом України врегульований лише порядок дій митного органу у випадку самостійного скасування рішення про коригування митної вартості (ч. 9 та 10 ст. 55 Митного кодексу України), що має наслідком повернення (вивільнення) фінансової гарантії, та за відсутності встановленого порядку дій з метою повернення фінансових гарантій у разі скасування оскаржуваних рішень, при поверненні суми надмірно сплаченого ПДВ необхідно застосовувати порядок повернення надмірно або помилково сплачених сум податку, що передбачає надання митним органом висновку до органу державної казначейської служби, а саме:п. 8 розділу III Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 року № 618, та пп. 7 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, здійснюється Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області за поданням (висновком) Дніпропетровської митниці на підставі рішення суду.

Крім того колегія суддів зазначає, що згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.02.2015 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпропетровської митниці по справі № 804/1067/14 (за якою визнано протиправним та скасовано рішення митниці про коригування митної вартості) предметом якої було коригування митної вартості товарів, які були прийняті при розмитненні товару поставленого за контрактом укладеним з ТОВ "Євраз Об'єднаний Західно-Сибірський металургійний комбінат", який є предметом розгляду у даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів – залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ БАГЛІЙКОКС" до Дніпропетровської митниці Міндоходів, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування карток відмови – залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай