Справа № 465/9014/13а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 р. № 876/1224/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Андрушківа І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Реліквія» на постанову Франківського районного суду м. Львова від 9 грудня 2013 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Реліквія» до Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, виконуючого обов'язки головного художника м. Львова Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради Ю. Гаралевича, третя особа - КП «Адміністративно-технічне управління» про визнання дій протиправними, -

встановив:

18.09.2013 ПП «Реліквія» звернулося в суд із адміністративним позовом до Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, виконуючого обов'язки головного художника м. Львова Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради Ю. Горалевича у якому просило визнати протиправними вимоги від 27.08.2013 №№ 23/Р-1-2570, 23/Р-2-2571, 23/Р-7-2572, 23/Р-2-2572 щодо реєстрації в КП «Адміністративно-технічне управління» погодженого проекту встановлення вивіски, розробки проекту чи демонтажу вивісок ПП «Реліквія» на фасадах будинків № 26 по вул. Мазепи, № 2 по вул. Патона, № 64а по вул. Науковій, № 98 по вул. Любінська у м. Львові.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що вказані вище вимоги є незаконними, оскільки вивіски за вказаними вище адресами відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу» не вважають рекламою, а тому не потребують погодження.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 09.12.2013 у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що спірні вивіски не знаходяться у межах історичного ареалу міста Львова та не містять інформації, яка виходить за межі інформації зазначеної у ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу», тобто не вважається рекламою. Об'єкти нерухомості на яких ці вивіски розміщені, належать позивачу на праві приватної власності.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Представник третьої особи у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі розписками, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено за їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.08.2013 виконуючим обов'язки головного художника міста Львова Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради направлено вимоги №№ 23/Р-1-2570, 23/Р-2-2571, 23/Р-7-2572, 23/Р-2-2572 у яких ПП «Реліквія» запропоновано до 10.09.2013 подати на реєстрацію в КП «Адміністративно-технічне управління» погодженого проекту встановлення вивісок на фасадах будинків № 26 по вул. Мазепи, № 2 по вул. Патона, № 64а по вул. Науковій, № 98 по вул. Любінська у м. Львові. У разі відсутності такого проекту запропоновано розробити такий і подати його на погодження або демонтувати вказані вище вивіски.

У вказаних вимогах зазначено про порушення п. 7.1 Порядку встановлення вивісок у м. Львові затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 22.07.2011 № 629 (з наступними змінами, далі - Порядок № 629), згідно якого підставою для встановлення вивіски є погоджений проект. Самовільно встановлені вивіски підлягають демонтажу (п. 9.1.1 Порядку № 629).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов задоволеним бути не може, оскільки оскаржувані вимоги є правомірними та прийняті відповідно до чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, однак з інших підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативних актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже з аналізу наведених вище положень можна дійти висновку, що до адміністративного суду особа вправі оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, обов'язковою ознакою рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.

Проте, як вбачається із наявних у справі оскаржуваних вимог, відповідача не зобов'язано, а запропоновано подати на реєстрацію погоджені проекти встановлення вивісок.

Разом з тим, відповідачі виносячи спірні вимоги керувались Порядком встановлення вивісок у м. Львові затвердженим рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 22.07.2011 № 692 (з наступними змінами та доповненням).

Пунктом 9.2 цього Порядку визначено, що власникам самовільно встановлених вивісок, вказаних у підпункті 9.1.1, скеровуються вимоги уповноваженого органу від власника, а у межах історичного ареалу - вимоги управління охорони історичного середовища про усунення допущеного порушення.

Згідно п. 9.3 Порядку № 692 вивіски, власники яких не виконали у встановлений термін вимог уповноваженого органу про добровільний демонтаж (або погодження проекту), та вивіски, передбачені у підпунктах 9.1.2,9.1.3, вносяться до наказу на примусовий демонтаж.

Відповідно до п. 9.4 Порядку № 692 примусовий демонтаж вивісок організовує КП «Адміністративно-технічне управління» за наказом директора департаменту містобудування, проект якого готує орган, що здійснює нагляд за станом вивісок (КП «Адміністративно-технічне управління»).

Отже, з наведеного можна дійти висновку, що у вимозі уповноваженим органом відображаються виявлені порушення та викладається пропозиція щодо усунення порушень, тобто така носить рекомендаційний характер та не породжує у суб'єкта господарювання жодних прав чи обов'язків. Разом з тим, рішенням на підставі якого у суб'єкта господарювання виникають права та обов'язки є наказ директора департаменту містобудування про демонтаж вивіски, який і може бути оскаржений в судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги відповідачів у розумінні статті 17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача, а тому такі не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. За наслідками цієї вимоги директором департаменту містобудування приймається наказ про демонтаж, а тому оцінка висновків викладених у цій вимозі, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження наказу про демонтаж.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов задоволеним бути не може, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, правильно і повно встановив обставини справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Приватного підприємства «Реліквія» - залишити без задоволення, а постанову Франківського районного суду м. Львова від 9 грудня 2013 року у справі № 2а/465/437/13 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 20.03.2015.