Справа № 758/5846/14-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 758/5846/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Сербіна Н.Г.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва на постанову Подільського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва (далі - відповідач, УПФУ в Подільському районі м. Києва) про:

- визнання неправомірним рішення міжвідомчої комісії з інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків і списання сум переплат пенсій та грошової допомоги Подільського району м. Києва від 14.01.2014 р. №1;

- зобов'язання відповідача припинити утримання з пенсії позивача 30% від розміру його пенсії.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.01.2009 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років та надав копії трудової книжки, в якій міститься запис про звільнення з роботи 14.01.2009 р., яка надає право на призначення пенсії за вислугою років, і довідки від 21.01.2009 р. №16.

17.03.2009 р. розпорядженням УПФУ в Подільському районі м. Києва ОСОБА_2 було призначено пенсію за вислугу років.

01.10.2013 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, надавши копію трудової книжки, з якої було встановлено, що з 05.03.2009 р. по 10.08.2011 р. ОСОБА_2 працював на ДП завод «Арсенал» на посаді інструктора з лікувальної фізкультури, а з 19.08.2011 р. по 31.12.2013 р. в МОЗ України Українському науково-практичному центрі ендокринної хірургії, трансплантації ендокринних органів і тканин на посаді брата медичного з масажу.

14.01.2014 р. міжвідомчою комісією з інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків і списання сум переплат пенсій та грошової допомоги по Подільському району м. Києва було прийнято рішення №1, яким встановлено, що сума переплати пенсії ОСОБА_2 становить 66420,30 грн. та виникла за періоди з 05.03.2009 р. по 10.08.2011 р. та з 19.08.2011 р. по 31.12.2013 р. у зв'язку з працевлаштуванням ОСОБА_2 на роботу, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років. У цьому ж рішенні комісія прийшла до висновку, що зазначена сума переплати підлягає поверненню пенсіонером, відповідно до його заяви від 16.10.2013 р.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач після призначення йому пенсії за вислугою років працював на роботі, яка не надає право на таку пенсію та не впливає на розмір пенсії, отримуваної позивачем, а також з того, що відповідачем було незаконно прийнято рішення про утримання з пенсії позивача 30%, оскільки максимальний розмір такого утримання, відповідно до вимог чинного законодавства, не може перевищувати 20%.

Дослідивши матеріали справи та здійснивши системний аналіз чинного законодавства колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, однак, вважає помилковим задоволення ним позовних вимог в частині про зобов'язання відповідача припинити відповідні утримання з пенсії позивача, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ), «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1 (далі - Порядок №22-1), Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909 (далі - Перелік №909), Примірною посадовою інструкцією медичної сестри (інструктора) лікувальної фізкультури затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25.07.2008 р. №412 (далі - Інструкція №412), Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 р. №385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я» (далі - Наказ №385).

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст.ст.7, 55 Закону №1788-ХІІ закріплено, що пенсії за вислугу років призначаються лише при звільненні з роботи, що дає право на цей вид пенсії.

Призначення пенсії за вислугу років, в тому числі працівникам охорони здоров'я, незалежно від віку та при стажі роботи, що дає право на призначення даного виду пенсії не менше 25 років.

Згідно з п.12 Порядку №22-1, у разі працевлаштування особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу.

За змістом Переліку №909 право на пенсію за вислугу років призначається лікарям та середньому медичному персоналу (незалежно від найменування закладу), що працювали в наступних закладах: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно - курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідемслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичні центри.

Відповідно до Інструкції №412, на посаду медичної сестри (інструктора) з лікувальної фізкультури призначаються фахівці, які мають неповну вищу освіту (молодший спеціаліст) або базову вищу освіту ( бакалавр) за напрямком підготовки «Медицина, спеціальністю «Сестринська справа», «Лікувальна справа» або «Акушерська справа», спеціальністю за фахом «Лікувальна фізкультура».

На посаду інструктора з лікувальної фізкультури також можуть призначатися фахівці, які мають вищу фізкультурну освіту за спеціальністю «фізична реабілітація». Ці фахівці вважаються такими, що мають спеціальну підготовку з лікувальної фізкультури.

Медична сестра (інструктор) з лікувальної фізкультури працює під безпосереднім керівництвом лікаря з лікувальної фізкультури чи керівника кабінету лікувальної фізкультури, який призначається з числа середнього медичного персоналу ( при кількості посад 3 і більше).

Згідно зі ст.103 Закону №1788-ХІІ, суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку ( в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї, тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Вирахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться у розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

У ст.50 Закону №1058-IV визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що робота на посадах молодшого медичного персоналу не надає права на пенсію за вислугу років, а тому, займання особою таких посад після виходу на пенсію вказаного виду не обумовлює виникнення в неї зобов'язання повідомляти органи пенсійного фонду про своє працевлаштування і не впливає на розмір її пенсії.

Крім того, законодавством регламентовано граничну межу відсоткової ставки, а саме 20%, яка може бути відрахована з пенсії особи в разі встановлення факту здійснення їй надмірної виплати пенсії через неповідомлення пенсіонером органів ПФУ про влаштування після виходу на пенсію.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що позивач у спірний період часу працював на посадах, які не надають права на пенсію за вислугою років, а отже й не був зобов'язаний повідомляти відповідача про своє працевлаштування.

Крім того, відповідачем неправомірно, всупереч вимогам ст. 103 Закону №1788-ХІІ та ст.50 Закону №1058-IV, завищено розмір утримання з пенсії позивача до 30%.

Судова колегія також звертає увагу й на те, що оскаржуване рішення про визначення суми переплати пенсії позивачу не підписано одним з членів комісії (а.с.5), що взагалі викликає сумнів у легітимності цього документа.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання неправомірним рішення міжвідомчої комісії з інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків і списання сум переплат пенсій та грошової допомоги Подільського району м. Києва від 14.01.2014 р. №1.

Доводи апелянта про те, що позивач добровільно надав згоду на утримання відповідачем з його пенсії 30% в рахунок погашення переплати, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що суперечать імперативним приписам ст.103 Закону №1788-ХІІ та ст.50 Закону №1058-IV та спростовуються висновками суду першої інстанції.

Жодних інших доводів або належних і допустимих, у розумінні ст.70 КАС України, доказів апелянт, діючи всупереч ч.2 ст.71 КАС України, не надав ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо необхідності задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача припинити утримання 30% з пенсії позивача, з огляду на наступне.

Так, правовим наслідком задоволення даного адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання неправомірним рішення від 14.01.2014 р. №1 є припинення утримання грошових сум з пенсії позивача на його підставі, однак, вчинення таких дій належить до дискреційних повноважень відповідача, які на даний момент ще не були ним реалізовані, а тому суд, у відповідності до змісту ст.ст.3, 17 КАС України, не може в них втручатися, що вказує на передчасність такої позовної вимоги та на відсутність правових підстав для її задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача припинити утримання з пенсії позивача 30% від розміру його пенсії, неповно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому воно підлягає скасуванню в цій частині.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва задовольнити частково.

Постанову Подільського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року в частині задоволення позовних про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва припинити утримання з пенсії ОСОБА_2 в розмірі 30 % від розміру його пенсії скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії в частині позовних вимог про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва припинити утримання з пенсії ОСОБА_2 в розмірі 30 % від розміру його пенсії відмовити.

В іншій частині постанову Подільського районного суду м. Києва від 03 вересня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 25.03.2013 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

ОСОБА_3