Справа № 826/2043/15
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року 08:02 № 826/2043/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Саніна Б.В., при секретарі судового засідання Дмитрієвій В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомУправління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області (надалі - позивач/УПФУ) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (надалі - відповідач/Уповноважена особа ПАТ «Брокбізнесбанк»), в якому просить суд:

1. Визнати незаконними дії Уповноваженої особи ПАТ «Брокбізнесбанк» щодо не визнання та не включення до реєстру вимог кредиторів грошових вимог УПФУ суми боргу 2 409 (дві тисячі чотириста дев'ять) грн. 25 коп.

2. Зобов'язати Уповноважену особу ПАТ «Брокбізнесбанк» визнати та включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги УПФУ суми боргу 2 409 (дві тисячі чотириста дев'ять) грн. 25 коп.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.02.2015 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце був належним чином повідомлений в порядку, передбаченому положеннями ст.33 та ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України). Електронною поштою до суду представником позивача було подано клопотання, в якому останній просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У позовній заяві позивач зазначив, що відповідачем було протиправно не визнано та не включено до реєстру вимог кредиторів грошових вимог УПФУ у розмірі 2 409,25 грн.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце був належним чином повідомлений в порядку, передбаченому положеннями ст.33 та ст.35 КАС України. У письмових запереченнях на позовну заяву представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки у спірних правовідносинах відповідач діяв у спосіб та в межах, визначених чинним законодавством України, а тому не допустив порушень законних прав та інтересів позивача.

Згідно зі ст.128 КАС України справа розглядається в письмовому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Розглянувши наявні в матеріалах докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що 28.02.2014 р. Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» (надалі - Постанова №107).

На підставі Постанови №107 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд) було прийнято рішення №9 від 28.02.2014 р., яким вирішено розпочати процедуру виведення ПАТ «Брокбізнесбанк» з ринку та здійснення в ньому тимчасово адміністрації з 03.03.2014 р. по 02.06.2014 р., Уповноваженою особою Фонду призначено Куреного Олександра Вікторовича (надалі - Курений О.В.).

10.06.2014 р. Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову №339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (надалі - Постанова №339).

На підставі Постанови №339 Виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення №45 від 11.06.2014 р. «Про початок ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», яким розпочато ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» з 11.06.2014 р. та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Куреного О.В. на період з 11.06.2014 р. по 10.06.2015 р. включно.

Відповідач стверджував, що не заперечувалось позивачем, що оголошення про ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» було опубліковане 14.06.2014 р. в газеті «Урядовий кур'єр» №106 (5235) та газеті «Голос України» №113 (5863).

Судом встановлено, що 19.06.2014 р. позивач звернувся до Уповноваженої особи ПАТ «Брокбізнесбанк» із заявою №2168/08/17 від 16.06.2014 р., в якій просив визнати грошові вимоги УПФУ та включити до реєстру вимог кредиторів з сумою боргу 2 409,25 грн.

За наслідками розгляду, зазначеної вище, заяви позивача №2168/08/17 від 16.06.2014 р. Уповноважена особа ПАТ «Брокбізнесбанк» листом вих. №51-кр від 03.12.2014 р. повідомила позивача, що ПАТ «Брокбізнесбанк» не мав правових підстав включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги УПФУ, оскільки вказані кошти належать іншій особі.

Вважаючи зазначені вище рішення (дії, бездіяльність) відповідача такими, що порушують законні права та інтереси позивача, останній звернувся за їх захистом до суду.

Згідно положень ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, визначення повноважень та функцій Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон №4452).

Згідно вимог, закріплених в ч.2 та ч.5 ст.45 Закону №4452, Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Пунктом 4 ч.1 ст.48 Закону №4452 передбачено, що уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень ст.49 Закону №4452 уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ч.1 ст.49 Закону №4452).

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (ч.2 ст.49 Закону №4452).

Шляхом логічного аналізу зазначених вище норм, суд приходить до висновку, що чинним законодавством визначений перелік обов'язкових дій для включення (невключення) кредитора(ів) до реєстру акцептованих вимог кредиторів, зокрема, для кредитора(ів) - заявлення уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, а для уповноваженої особи Фонду - дії, визначені ч.2 ст.49 Закону №4452.

Водночас, відповідно до п.7 ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі, що підлягають першій державній реєстрації в Україні в підрозділах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, крім випадків забезпечення легковими автомобілями інвалідів згідно із законодавством та успадкування легкових автомобілів відповідно до закону.

Відповідно до матеріалів справи, 01.03.2014 р. від ОСОБА_2 було перераховано на розрахунковий рахунок НОМЕР_1, що відкрито в УДКСУ Васильківського району кошти в розмірі 2 409,25 грн., як сплата збору з операцій набуття права власності на легкові автомобілі.

Водночас, як зазначається Позивачем, УПФУ була проведена позапланова перевірка Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автомототранспортних засобів з обслуговування Покровського, Васильківського та Межівського районів підпорядкованого ГУМВС України в Дніпропетровській області, щодо правильності нарахування та сплати збору з операцій набуття права власності на легкові автомобілі, що підлягають першій реєстрації в Україні (крім випадків забезпечення легковими автомобілями інвалідів згідно із законодавством та успадкуванням легкових автомобілів відповідно до закону) за період з 01.01.2014 р. по 31.03.2014 р., за наслідками якої був складений Акт №2 від 23.05.2014 р.

Згідно висновків, викладених у зазначеному вище Акті №2 від 23.05.2014 р., УПФУ було встановлено факт незарахування на рахунок УДКСУ у Васильківському районі Дніпропетровської області збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій первинної реєстрації автомобіля через відділення №2 Дніпропетровського головного регіонального відділення ПАТ «Брокбізнесбанк» на загальну суму 2 409,25 грн., а саме: незарахування збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій первинної реєстрації автомобіля в розмірі 2 409,25 грн. (квитанція №3/3 від 01.03.2014 р.) від ОСОБА_2 на розрахунковий рахунок НОМЕР_1, що відкрито в УДКСУ Васильківського району.

Згідно п.14 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1740 від 03.11.1998 р. органи державтоінспекції здійснюють реєстрацію легкових автомобілів лише за умови сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується документом про сплату цього збору.

Разом з тим, п.8.4 ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (надалі - Закон №2346) встановлено, що міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Згідно п.27.1 ст.27 Закону № 2346 міжбанківський переказ здійснюється шляхом: проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в Національному банку України; проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в інших банках або в розрахунковому банку.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків визначає Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 р. (надалі - Інструкція №22)

Відповідно до п.1.4 Інструкції №22 безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Пунктом 1.6 Інструкції №22 встановлено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Таким чином, факт сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування підтверджується документом про сплату цього збору.

Враховуючи вищезазначене, суд не погоджується з твердженнями відповідача, що кредитором ПАТ «Брокбізнесбанк», в даному випадку, є платник коштів (ОСОБА_2.), оскільки його обов'язок щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування підтверджується квитанцією №3/3 від 01.03.2014 р.

Таким чином, ПАТ «Брокбізнесбанк» не виконало свій обов'язок щодо перерахування на рахунок Позивача коштів по сплаті збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції відчуження легкових автомобілів в розмірі 2 409,25 грн. протягом трьох операційних днів, а тому суд приходить до висновку про наявність обов'язку ПАТ «Брокбізнесбанк» щодо перерахування бюджетних коштів за вимогою позивача, оскільки майно у розмірі 2 409,25 грн. не належить банку на праві власності або управління.

З матеріалів справи вбачається, що заява №2168/08/17 від 16.06.2014 р. позивача до Уповноваженої особи ПАТ «Брокбізнесбанк» про свої вимоги до банку на суму 2 409,25 грн. була подана в межах 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, при цьому відповідачем не було надано суду належні та достатні докази в обґрунтування правомірності невключення до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги УПФУ на суму 2 409,25 грн., сплачених ОСОБА_2 згідно квитанції №3/3 від 01.03.2014 р.

З огляду на вказане, суд, керуючись вимогами ч.2 ст.71 КАС України, вважає такі дії відповідача протиправними.

Водночас, щодо заявленої позовної вимоги про зобов'язання відповідача визнати та включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги УПФУ суми боргу 2 409,25 грн., суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку щодо віднесення вкладників до певного переліку, передбаченого ч.2 та ч.6 ст.27 Закону №4452, є виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Водночас, належною формою захисту прав позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву УПФУ №2168/08/17 від 16.06.2014 р. відповідно до вимог чинного законодавства України та вирішити питання щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошових вимог УПФУ на суму 2 409,25 грн., сплачених ОСОБА_2 згідно квитанції №3/3 від 01.03.2014 р.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» щодо не включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошових вимог Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області на суму 2 409. (дві тисячі чотириста дев'ять) грн. 25 коп., сплачених ОСОБА_2 згідно квитанції №3/3 від 01.03.2014 р.

3. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» повторно розглянути заяву Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області №2168/08/17 від 16.06.2014 р. відповідно до вимог чинного законодавства України та вирішити питання щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошових вимог Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області на суму 2 409 (дві тисячі чотириста дев'ять) грн. 25 коп., сплачених ОСОБА_2 згідно квитанції №3/3 від 01.03.2014 р.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя Б. В. Санін