Справа № 2а/2570/515/12
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

16 березня 2015 року м. Київ В/800/747/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Горбатюка С.А., Цуркана М.І., Чалого С.Я., Черпіцької Л.Т., перевіривши заяву Городнянського районного центру зайнятості про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2015 року, постановленої за результатами розгляду касаційної скарги Городнянського районного центру зайнятості на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року у справі за позовом Городянського районного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування пунктів вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Городнянський районний центр зайнятості подав заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2015 року, прийнятої за результатами розгляду справи за позовом Городянського районного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування пунктів вимоги.

У заяві заявник просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2015 року з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, посилаючись при цьому на неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України, як судом касаційної інстанції, одних і тих самих норм матеріального права, що, на його думку, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В заяві зазначає, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2015 року у справі № К/9991/62092/12 прийнята з неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права, ніж ухвала Вищого адміністративного суду України від 19 березня 2014 року у справі № К/9991/62407/12.

Відповідно до статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом; порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення Вищим адміністративним судом України незаконного судового рішення з питань, передбачених статтею 171-1 цього Кодексу.

Пленум Вищого адміністративного суду України у пункті 4 постанови від 13 грудня 2010 року № 2 «Про судову практику застосування статей 235 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України» роз'яснив судам, що заява про перегляд рішення з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах може бути подана за наявності таких складових: неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, ухвалення різних за змістом судових рішень; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права необхідно розуміти, зокрема, різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов'язків осіб, які беруть участь у справі, різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням ієрархії цих правових норм, а також дії норм у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню, різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню, різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Згідно з оскаржуваною ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2015 року предметом спору у справі є правомірність пунктів 2-4 вимоги Чернігівської міжрайонної державної фінансової інспекції від 25 січня 2012 року про усунення Городнянським центром зайнятості порушень, виявлених ревізією, якими, зокрема зобов'язано центр зайнятості вжити всіх вичерпних заходів щодо стягнення та повернення зайво сплачених СПД ОСОБА_6 коштів у розмірі 19215,16 грн. за договором, за яким повинно було здійснюватись комплексне одноразове прибирання. В іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових витратах, кошти у сумі 19215,16 грн. у порядку та розмірах, встановлених статтями 133-136 КЗпП (пункт 2); вжити всіх вичерпних заходів щодо стягнення та повернення зайво витрачених коштів надмірно витрачених на купівлю генератора defiant dgg 2800 у розмірі 5275,00 грн. В іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових витратах, кошти у сумі 5275,00 грн. у порядку та розмірах, встановлених статтями 133-136 КЗпП (пункт 3); вжити всіх вичерпних заходів в межах чинного законодавства щодо стягнення та повернення зайво сплачених коштів на закупівлю паперу у розмірі 5940,00 грн. В іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових витратах, кошти у сумі 5940,00 грн. у порядку та розмірах, встановлених статтями 133-136 КЗпП (пункт 4).

Залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та, у разі виявлення порушень законодавства, пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Суд касаційної інстанції зазначив, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом, а правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 березня 2014 року № К/9991/62407/12 предметом спору у справі за позовом Варвинського районного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги, є правомірність пунктів 3, 4 вимоги Прилуцької ОДФІ від 06 лютого 2012 року, пред'явленої Варвинському районному центру зайнятості, якими зобов'язано забезпечити відшкодування завданої матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 12703,00 грн. у спосіб, визначений чинним законодавством України, в тому числі за рахунок винних осіб, заподіяння яких встановлено ревізією придбання товарно-матеріальних цінностей (офісного паперу А4, бензинового генератора defiant2800) за цінами, що перевищують середню ринкову вартість, визначених за експертизою, проведеною Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою (Експертний висновок ТПП від 25 листопад 2011 року № ЧК-397) (пункт 3); вжити вичерпних заходів щодо стягнення та повернення зайво сплачених коштів у розмірі 356,85 грн. за надання послуг з організації та проведення для безробітних громадян семінарів-тренінгів на тему «Дієві технології та техніка самопрезентації при працевлаштуванні на роботу», що встановлено ревізією, а саме завищено фактичний кошторис у зв'язку із включенням адміністративних видатків на тренінг викладачів та витрат на адміністрування суб'єкта господарювання, що документально не підтверджені (пункт 4).

Залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову, суд касаційної інстанції зазначив, що в Акті ревізії при визначенні збитків та Вимозі щодо їх стягнення відсутні взагалі будь-які посилання на норми чинного законодавства, які порушено в процесі придбання товарів та послуг, а розмір завданих збитків визначено на підставі суб'єктивної думки ревізора. Суд також зазначив, що на сьогодні законодавчо визначений порядок укладення договорів за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тис.грн., а робіт - 300 тис.грн. В даному випадку застосовуються вимоги Закону України «Про здійснення державних закупівель».

У зв'язку із цим суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що суд апеляційної інстанції у своєму рішенні вірно зазначив про те, що у випадках придбання товарів або послуг у розмірах, які не перевищують зазначені суми, відсутній будь-який регламентований порядок укладання договорів. Тобто, ці договори укладаються відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Крім того, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд правильно вказав про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що в долучених документах є копія відповіді ТОВ ЦЦТ «Браво» від 10 листопада 2011 року на запит КРВ в Ніжинському районі і м. Ніжині стосовно цінових пропозиції на комп'ютерну техніку, у якій зазначена орієнтовна вартість генератора defiant2800 в межах ціни від 8541,00-16951,00 грн. Також зустрічною звіркою від 15 грудня 2011 року, проведеною у ПП «Аванта-Трейд» (м. Харків), встановлено, що вказані генератори було придбано у приватного підприємства «Фенікс» (м. Одеса) за ціною 8160,00 грн., що додатково підтверджує відповідність реальній вартості придбаного товару.

Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні також вірно вказав на те, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що дані порушення призвели до завищення позивачем касових та фактичних видатків за КЕКВ 1131 у формі 2 «Звіт про надходження та використання коштів загального фонду» станом на 01 жовтня 2011 року на суму 7428,00 грн., за КЕКВ 2110 у формі 2 «Звіт про надходження та використання коштів загального фонду» станом на 01 січня 2011 року на суму 52 75,00 грн. та за КЕКВ 1134 у формі 2 «Звіт про надходження та використання коштів загального фонду» станом на 01 жовтня 2011 року на суму 356,85 грн., чим не дотримано вимоги частини 1 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, суд касаційної інстанції, ураховуючи те, що в Центрі зайнятості проводилась ревізія відповідно до програми ревізії фінансово-господарської діяльності Варвинського районного центру зайнятості за 2009, 2010 роки та 9 місяців 2001 року, в якій визначались питання, що підлягали ревізії відповідно до компетенції служби, а в програмі в переліку питань ревізії було відсутнє питання перевірки ефективного використання коштів Фонду, прийшов до висновку, що ДФІ, виходячи за межі програми ревізії, перевищила свої повноваження, визначені чинним законодавством.

Суд касаційної інстанції також зазначив, що рішення про придбання генераторного обладнання для всіх регіонів було прийнято Державним центром зайнятості - розпорядником коштів вищого рівня і 05 жовтня та 22 листопада 2010 року внесені відповідні зміни до кошторису видатків Чернігівського обласного центру зайнятості. Чернігівським обласним центром зайнятості були внесені відповідні зміни до кошторису видатків Варвинського районного центру зайнятості 05 жовтня та 23 листопада 2010 року. Відповідні зміни до кошторису видатків на придбання паперу були внесені 03 лютого 2011 року.

У зв'язку із цим суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що всі витрати на придбання товарів здійснені Центром зайнятості в межах Кошторису видатків з відповідним обґрунтуванням.

Крім того, суд касаційної інстанції зазначив, що Методика формування бюджету Фонду не є нормативно-правовим актом, оскільки нормативний акт - це офіційний письмовий документ, який приймають суворо визначені законом органи і яким встановлюються, змінюються або скасовуються норми права. Зазначена Методика розроблена з метою упорядкування механізму формування бюджету Фонду, це внутрішній документ служби зайнятості і носить рекомендаційний характер, тому посилання ДФІ на Методику є порушенням пункту 35 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, щодо обов'язкового посилання на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено.

Для бухгалтерського обліку операцій по придбанню паперу та генератора надані рахунки для сплати та накладні, по наданню послуг з організації та проведення семінарів - тренінгів - рахунок та акт виконаних робіт.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, враховуючи проведення бухгалтерського обліку господарських операцій на підставі первинних документів, визнав висновки щодо завищення касових та фактичних видатків за кодами економічної класифікації видатків, відображених у формі № 2-Д, в сумі 13059,85 грн. безпідставними. Порушень вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Центром зайнятості не допущено.

Щодо завдання матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 356,85 гривень за результатами проведення ФОП ОСОБА_8 семінарів-тренінгів, то ця особа працює як суб'єкт підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, що не передбачає ведення будь-якого бухгалтерського обліку та звітності. Документом, що є обов'язковим для ведення обліку діяльності ФОП є оформлена належним чином та зареєстрована в ДПІ Книга обліку доходів та витрат суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи, яка відображає дохід, виручку та облік операцій певний період часу.

Закладена в кошторисі сума на навчання викладачів відображає частину витрат в загальному обсязі проведених заходів з урахуванням кількості заходів, проведених одним викладачем в періоду актуальності даної теми. Сума частки витрат на навчання викладачів була погоджена з замовником, внесена в плановий кошторис та підтверджена фактичним кошторисом та актом виконаних робіт. Дана категорія витрат не заборонена для включення до кошторису правовими та законодавчими актами України.

Витрати на адміністрування суб'єкта господарювання являють собою витрати, пов'язані з адміністративно-управлінською діяльністю (юридичний, документальний супровід, консультаційні послуги), договірна робота, загальні господарчі витрати, обов'язкові платежі (збори та податки, інше, пов'язане з діяльністю суб'єкта господарювання). Витрати на адміністрування в розмірі 15% від заробітної плати в кошторисі відповідають загальноприйнятим нормам при наданні послуг відповідного характеру та не перевищують їх. Витрати, закладені в кошторисі, взаємопов'язані між собою та не можуть розглядатись відокремлено один від одного.

Суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що Центр зайнятості не наділений повноваженнями здійснювати контроль за проведенням господарської діяльності фізичною особою - підприємцем оскільки, відповідно до статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності», виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) в сфері господарської діяльності.

Вищий адміністративний суд України погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що судом не прийнята до уваги відповідь Державної фінансової інспекції України від 13 лютого 2012 року «Про розгляд звернення» на скаргу Чернігівського обласного центру зайнятості щодо неправомірних дій службових осіб ДФІ в Чернігівській області. Так, щодо придбання генератора, паперу та послуг з комплексного прибирання приміщення, які під час ревізії кваліфіковано як збитки Фонду, у відповіді повідомлено, що у зв'язку з тим, що під час проведення закупівель вказаних товарів та послуг не встановлено порушень процедури закупівлі, відсутні підстави для обрахування суми нанесених Фонду збитків.

Таким чином зі змісту доданих до заяви судових рішень вбачається неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, у зв'язку з чим суд касаційної інстанції прийняв різні за змістом судові рішення.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2015 року.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Допустити до провадження Верховного Суду України справу за позовом Городянського районного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування пунктів вимоги, для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: