Справа № 813/332/15
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року № 813/332/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Бігуна Н.Т.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2, згідно довіреності,

представника відповідача - Сидор О.Б., згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області, відповідач) з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України у Львівській області від 16.03.2011 року № 305 о/с в частині звільнення ОСОБА_1, заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Бориславського МВ ГУ МВС України у Львівській області з органів внутрішніх справ;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України у Львівській області від 23.03.2011 року № 92 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних сил;

- поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Бориславського МВ ГУ МВС України у Львівській області з 23.03.2011 року;

- стягнути з ГУ МВС України у Львівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.03.2011 року по день ухвалення судового рішення.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувані накази № 305 о/с від 16.03.2011 року та № 92 о/с від 23.03.2011 року були винесені з грубим порушенням вимог діючого законодавства України, що полягало у наступному. Підставою до винесення оскаржуваних наказів було порушення відносно позивача кримінальної справи за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Позивач вважає, що оскаржувані накази винесенні щодо нього передчасно, з грубим порушенням законодавства, зокрема ст. 62 Конституції України, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Крім того, 23.12.2014 року постановою старшого слідчого прокуратури Львівської області кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінально - процесуального кодексу України (далі - КПК України) у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Також позивач зазначає про численні порушення вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, допущені при проведені службового розслідування стосовно ОСОБА_1, що призначалося за фактом порушення кримінальної справи. Не погоджуючись із вищевказаними наказами та звільненням з органів внутрішніх справ, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів наведених у позовній заяві та поясненнях наданих суду, просили задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у письмових запереченням, що надійшли на адресу суду 12.02.2015 року за вх. № 4322, суть яких зводиться до наступного. За фактом порушення кримінальної справи відносно позивача було призначено службове розслідування, за результатами якого було прийнято рішення накласти на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за грубі порушення Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81, що призвели до надзвичайної події - порушення кримінальної справи та дискредитацію звання працівника органів внутрішніх справ. Оскільки факт порушення кримінальної справи щодо позивача мав місце, дії посадових осіб ГУ МВС України у Львівській області в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірними і вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений законодавством України. Відтак, у зв'язку з вказаним вище, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2011 року прокуратурою Львівської області відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України.

У зв'язку з наведеним ГУ МВС України у Львівській області було призначено службове розслідування за фактом порушення кримінальної справи № 181-0011 відносно заступника начальника відділу - начальника СВ Бориславського МВ ГУ МВС України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_1

Висновком службового розслідування від 15.03.2011 року встановлено грубі порушення позивачем вимог Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81, що призвело до надзвичайної події - порушення кримінальної справи та дискредитацію звання працівника органів внутрішніх справ. Також вказано на доцільність накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

16.03.2011 року наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області № 305 о/с на ОСОБА_1 - заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Бориславського МВ ГУ МВС України у Львівській області - накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

23.03.2011 року наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області № 92 о/с ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних сил за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу).

Як зазначалося вище, підставою до винесення оскаржуваних наказів було твердження відповідача про те, що ОСОБА_1, працюючи відповідно до наказу № 103 о/с від 08.04.2009 року на посаді заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Бориславського міського відділу ГУ МВС України у Львівській області, будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, яка займає відповідальне становище, здійснив кримінально - каране діяння, що потягнуло відкриття проти нього кримінальної справи за ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України.

18.05.2012 року вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 364, ч. 4 ст. 27 та ч. 1 ст. 369 КК України виправдано у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, однак визнано винним за ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк два роки.

Ухвалою судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 15.07.2013 року вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.05.2012 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в цей суд в іншому складі суду.

Постановою старшого прокурора відділу організації участі прокурорів у кримінальному обвинуваченні в суді прокуратури Львівської області Добровольського П.О. постановлено обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 364 КК України виключити у зв'язку з декриміналізацією та виключенням даної частини статті з Кримінального кодексу України на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально - процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21.02.2014 року.

Даною постановою одночасно обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України перекваліфіковано на ч. 1 ст. 190 КК України.

30.05.2014 року постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області кримінальну справу повернуто прокурору Львівської області на додаткове розслідування.

07.10.2014 року ухвалою судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області про повернення кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_1 прокурору Львівської області на додаткове розслідування від 30.05.2014 року залишено без змін.

23.12.2014 року прокуратурою Львівської області прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000231 від 05.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

При вирішенні даної адміністративної справи суд керувався наступним.

Спірні правовідносини в даній справі регулюються Конституцією України, Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 року, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, який затверджено Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-VI (далі - Дисциплінарний статут), визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок визначено як невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту одним із видів дисциплінарного стягнення, яке застосовується за порушення дисципліни, є звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ч. 17 ст. 14 Дисциплінарного статуту, рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб оскаржується такими в установленому законом порядку.

Крім того, стаття 14 вищевказаного статуту визначає порядок накладення дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник, або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності під підпис. У разі звільнення з органів внутрішніх справ видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно ч. ч. 1-5 ст. 18 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Особи, з вини яких накладені дисциплінарні стягнення не виконані без поважних причин, несуть відповідальність за цим Статутом.

У разі подання скарги виконання накладеного дисциплінарного стягнення не припиняється.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог п. 62 цього Положення.

Відповідно до п. 62 вказаного вище положення, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні, оскаржуваний наказ № 305 о/с від 16.03.2011 року прийнятий у зв'язку з порушенням відносно ОСОБА_1 кримінальної справи та дискредитацію звання працівника органів внутрішніх справ.

Причиною до застосування саме такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, згідно цього наказу, вказані грубі порушення положень Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81, що призвело до надзвичайної події - порушення кримінальної справи та дискредитацію звання працівника органів внутрішніх справ.

Водночас, даний наказ виконаний не був з невідомих причин.

А позивач в подальшому був звільнений за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який передбачає самостійну підставу для звільнення, не пов'язану з порушенням дисципліни та, відповідно, з накладенням дисциплінарного стягнення.

Однак, суд зазначає, що при звільненні за вказаним пунктом особи з лав органів внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, факт, який став підставою для звільнення, має бути доведено.

Тобто, має бути доведеною вина особи.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як вже було зазначено вище, 23.12.2014 року прокуратурою Львівської області прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000231 від 05.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

Тобто, вина позивача у скоєнні вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, встановлена не була.

Звідси, відсутні і підстави для його звільнення за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Таким чином, наказ ГУ МВС України у Львівській області від 23.03.2011 року № 92 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних сил, є протиправним і підлягає скасуванню.

Що ж стосується наказу від 16.03.2011 року № 305 о/с, яким на ОСОБА_1, заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Бориславського МВ ГУ МВС України у Львівській області, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, то суд зазначає наступне.

Єдиною підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є порушення щодо нього кримінальної справи. Жодних інших фактів порушення ОСОБА_1 дисципліни в наказі не наведено.

А тому, з урахуванням того факту, що кримінальне провадження № 0000231 від 05.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення закрито, відсутні і підстави для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Відтак, наказ ГУ МВС України у Львівській області від 16.03.2011 року № 305 о/с є протиправним і підлягає скасуванню.

Суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду даної справи було встановлено численні порушення процедури накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1, що передбачена ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

В супереч встановленому порядку, під час проведення службового розслідування від позивача не відбиралося жодних пояснень щодо скоєного ним проступку, позивача не повідомлялося про наявність оскаржуваних наказів, не надано витягів із них.

Крім того, жодних записів у трудовій книжці щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ немає. Позивач дізнався про існування оскаржуваних наказів в той час, коли ознайомлювався із постановою про закриття кримінального провадження.

Доказів протилежного представник відповідача суду не представив.

Відповідно до ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 9 КАС України, передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано достатніх доказів на обґрунтування заперечення проти адміністративного позову.

Зважаючи на всі наведені вище обставини, суд вважає, що дії відповідача не відповідають вимогам, встановленим ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд задовольняє позов повністю.

Так, за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що оскільки кримінальне провадження стосовно позивача було закрито за реабілітуючими обставинами, а саме за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв'язку з відсутністю в діянні позивача складу кримінального правопорушення, - суд вважає, що вчинок, який нібито призвів до дискредитації звання особи рядового і начальницького складу, що передбачений пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, - відсутній з самого початку.

Відтак, враховуючи те, що жодних інших причин для звільнення в оскаржуваних наказах не міститься, суд вважає позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними та скасування наказів № 305 о/с від 16.03.2011 року та № 92 о/с від 23.03.2011 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ підставними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Звідси, оскільки неправомірні рішення не можуть породжувати жодних правомірних наслідків, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 на посаді, яку він займав на момент звільнення - заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Бориславського МВ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, з 23.03.2011 року.

Водночас, задоволення вимоги про поновлення особи молодшого чи начальницького складу органів внутрішніх справ на посаді має наслідком виплату грошового утримання за час вимушеного прогулу, а, тому, суд дійшов висновку задоволення позову повністю, зобов'язавши відповідача провести нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 23.03.2011 року по день ухвалення судового рішення.

Згідно з ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 94, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 16.03.2011 року № 305 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Бориславського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 23.03.2011 року № 92 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Бориславського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_1 у запас Збройних сил України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Бориславського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 23.03.2011 року.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (, що знаходиться за адресою: 79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1) грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 23.03.2011 року по 19.03.2015 року.

Рішення в частині поновлення на посаді та нарахування і виплати грошового утримання за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст виготовлено та підписано 24.03.2015 року

Суддя Потабенко В.А.