Справа № 808/7968/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року о 12 год. 40 хв.Справа № 808/7968/14 Провадження №ДО/808/967/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шари І.В.

суддів Киселя Р.В., Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача - Скупінської О.В.

відповідача - 1 - не з'явився

відповідача - 2 - не з'явився

відповідача - 3 - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства «Макіїввугілля», м. Макіївка Донецької області

до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України,

Міністерства фінансів України,

Державної казначейської служби України

про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення недоотриманих коштів

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшов адміністративний позов від Державного підприємства «Макіїввугілля» (далі - позивач) до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - відповідач-1), до Міністерства фінансів України (далі - відповідач-2), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-3), в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача-2 щодо неприйняття заходів з виконання Державного бюджету України в частині фінансування бюджетної програми «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції» за червень-жовтень 2014 року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік»;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача-1 щодо неперерахування державної підтримки на часткове покриття витрат вугледобувним підприємствам що включаються до собівартості готової товарної вугільної продукції за червень-жовтень 2014 року у розмірі 206215000 грн.;

- стягнути з відповідача-1 та відповідача-3 державну підтримку на часткове покриття витрат вугледобувним підприємствам що включаються до собівартості готової товарної вугільної продукції за червень-жовтень 2014 року у розмірі 206215000 грн.;

- зобов'язати відповідача-2 профінансувати виплату позивачу державної підтримки на часткове покриття витрат вугледобувним підприємствам що включаються до собівартості готової товарної вугільної продукції за червень-жовтень 2014 року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» у розмірі 206215000 грн.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що суб'єкти владних повноважень в порушення вимог Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» починаючи з червня 2014 року не в повному обсязі виконують свої обов'язки передбачені п.10 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання державної підтримки вугледобувним підприємствам (включаючи підприємства з видобутку бурого вугілля) на часткове покриття витрат із собівартості продукції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №153, в частині перерахування бюджетних коштів на окремі рахунки ДП «Макіїввугілля», відкриті в органах Державної казначейської служби. Позивач зазначає, що обсяг державної підтримки, необхідний на 2014 рік складав 1967139 грн., що підтверджується Додатком 1 («Розрахунок витрат собівартості готової вугільної продукції та результату від виробництва товарної продукції до Програми економічного розвитку на 2014 рік по ДП «Макіїввугілля»), а фактично первинно доведено згідно Додатку 2 - 1552831 грн., через що, на думку позивача, ДП «Макіїввугілля» у період з червня по жовтень 2014 року недоотримало державної підтримки на покриття собівартості у загальному розмірі 206215 грн. Позивач вказує, що він двічі звертався до відповідача-1 за вирішенням питання щодо виділення коштів державної підтримки на покриття витрат із собівартості вугільної продукції, але відповіді не отримав, а питання залишилось без вирішення. З огляду на викладене позивач звернувся до суду із цим позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в судове засідання не прибув, 26 січня 2015 року до суду подав заперечення відповідно до яких зазначає, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 V» 1085-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження ДП «Макіїввугілля» зареєстроване та знаходиться у місті Макіївка Донецької області, яке не підконтрольне українській владі. Таким чином, Міненерговугілля не може вживати заходів щодо фінансування ДП «Макіїввугілля» з метою державної підтримки вугільної галузі, так як підприємство не зареєстроване та не проводить свою діяльність на контрольованій території. Крім того зазначає, що на виконання абзацу 3 пункту 10 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для часткового покриття витрат вугледобувних підприємств, що включаються до собівартості товарної вугільної продукції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 153 (далі - постанова) Міненерговугілля щомісяця надає Мінфіну звіт щодо використання бюджетних коштів у розрізі вугледобувних підприємств за місяць та з початку року. Тобто на день розгляду справи ДП «Макіїввугілля» профінансовано за бюджетною програмою «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції» у сумі 900797,0 тис. грн. за січень-серпень 2014 року, що становить 96 % від плану за цей період (938232,0 тис. грн.). Крім того заперечуючи проти позову зазначає, що з жовтня 2014 року ДП «Макіїввугілля» припинило реалізацію готової вугільної продукції через ДП «Вугілля України». Для отримання коштів на часткове покриття витрат вугледобувних підприємств, що включаються до собівартості товарної вугільної продукції обов'язковим є її реалізація. Оскільки ДП «Макіїввугілля» вказаних заходів тривалий час не вживає, Міненерговугілля не має правових підстав здійснювати заходи щодо фінансування вказаного підприємства, оскільки це протирічить вимогам законодавства.

В запереченнях представник Міністерства енергетики та вугільної промисловості України просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. Розгляд справи провести за відсутності представника відповідача.

Представник Міністерства фінансів України в судове засідання не прибув, 29 грудня 2014 року подав до суду заперечення відповідно до яких зазначає, що відповідно до наказу до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25.11.2014 № 841 «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» з 28 листопада 2014 року припинено виробничу та фінансово-господарську діяльність державних підприємств, установ, організацій та об'єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції, згідно з додатком. До зазначеного переліку підприємств, виробничу та фінансово-господарську діяльність яких припинено, віднесено і позивача. Враховуючи вищезазначене, представник Міністерства енергетики та вугільної промисловості України вважає позовні вимоги необґрунтованими та протиправними, а відтак просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. Крім того просить суд розглянути справу за відсутності представника Міністерства фінансів України.

Представник Державної казначейської служби України судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв та клопотань до суду не подавав.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до довідки АБ №569232 з Єдиного державного реєстру підприємств та установ України Державне підприємство «Макіїввугілля» 29 квітня 2003 року зареєстровано як юридичну особу за адресою: 86157, Донецька область, місто Макіївка, площа Радянська, буд. 2, ідентифікаційний код 32442295.

Відповідно до статуту позивача Державне підприємство «Макіїввугілля» засновано на державній формі власності згідно з наказом Мінпаливенерго України від 23.01.2003 № 22 «Про реорганізацію Відкритого акціонерного товариства «Державна холдингова компанія «Макіїввугілля», та наказом від 25.02.2003 № 97 «Про внесення змін до наказів Мінпаливенерго» та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (надалі - Уповноважений орган управління) відповідно до Указу Президента України від 09 грудня 2010 року № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» і наказу Міненерговугілля України від 01.04.2011 № 39 «Про затвердження переліків державних підприємств, установ, організацій та об'єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля, та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави».

Згідно з вказаним витягом, видами діяльності позивача є: добування кам'яного вугілля; Добування кам'яного вугілля Діяльність головних управлінь; (хед-офісів) Діяльність у сфері проводового електрозв'язку; Вантажний автомобільний транспорт Професійно-технічна освіта; Діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» були передбачені видатки за бюджетною програмою «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової вугільної товарної продукції» у сумі 109879802 тис. грн. (додаток № 3 до Державного бюджету України на 2014 рік, код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 1101110). Головним розпорядником зазначеної бюджетної програми визначено Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Частиною 5 статті 22 Бюджетного кодексу України визначено, що головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України; приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; розробляє проекти порядків використання коштів державного бюджету за бюджетними програмами, передбаченими частиною сьомою статті 20 цього Кодексу; розробляє та затверджує паспорти бюджетних програм і складає звіти про їх виконання, здійснює аналіз показників виконання бюджетних програм; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції», визначений Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для часткового покриття витрат вугледобувних підприємств, що включаються до собівартості готової товарної вугільної продукції затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 153 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів другого та п'ятого Порядку, Міненерговугілля як головний розпорядник бюджетних коштів та відповідальний виконавець бюджетної програми: розподіляє бюджетні кошти між вугледобувними підприємствами, якщо вартість продукції за прогнозованими цінами не покриває прогнозованих витрат, що включаються до її собівартості; визначає для кожного вугледобувного підприємства прогнозовану вартість продукції та прогнозовані витрати, що включаються до собівартості продукції, без урахування суми амортизаційних відрахувань, нарахованих на основні засоби, що придбані за рахунок бюджетних коштів; затверджує в установленому порядку обсяг бюджетних коштів у розрізі вугледобувних підприємств з урахуванням того, що він не може перевищувати стовідсоткового покриття прогнозованих збитків вугледобувного підприємства.

Одержувачами бюджетних коштів є вугледобувні державні підприємства та господарські товариства, 100 відсотків акцій яких належить державі (пункт другий Порядку).

Пунктом 10 Порядку визначено, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості перераховує бюджетні кошти вугледобувним підприємствам на окремі рахунки, відкриті в органах Державної казначейської служби, із зазначенням напрямів їх використання, у тому числі у платіжних дорученнях.

Згідно з пунктом 11 Порядку, відкриття рахунків, реєстрація, облік бюджетних зобов'язань в органах Державної казначейської служби та операції, пов'язані з використанням бюджетних коштів, проводяться в установленому законодавством порядку.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України визначено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України є учасником системи електронних платежів Національного банку України.

Пунктом четвертим зазначеного Положення визначено, що Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію зазначене рішення Ради національної безпеки і оборони України.

За визначенням, яке наведене у статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Частиною 2 статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Постановою Правління Національного Банку України «Про призупинення здійснення фінансових операцій» від 06.08.2014 № 466, призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07.11.2014 № 595 затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Відповідно до пункту третього зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобов'язані забезпечити до 01.12.2014 переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Пунктом другим Тимчасового порядку закріплено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до пункту сьомого Тимчасового порядку, державна підтримка вугільної галузі надається підприємствам, які зареєстровані та провадять свою діяльність на контрольованій території.

Пунктами четвертим та шостим Тимчасового порядку встановлено, що переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня.

У разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів).

Протягом місяця з дня переміщення установи на контрольовану територію до положення, штатного розпису та кошторису (плану використання бюджетних коштів) такої установи в установленому порядку вносяться зміни з урахуванням зміни чисельності працівників та наявних умов для здійснення їх функцій.

Після закінчення місячного строку видатки на забезпечення діяльності установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються лише відповідно до кошторису (плану використання бюджетних коштів) з урахуванням внесених змін.

Пунктом одинадцятим Тимчасового порядку визначено, що установи, які переміщені на контрольовану територію, відкривають рахунки в органах Казначейства за місцезнаходженням у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», місто обласного значення Сніжне Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», місто обласного значення Макіївка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, місцезнаходженням позивача є: 86157, Донецька область, місто Макіївка, площа Радянська, буд. 2, тобто Державне підприємство «Макіїввугілля» зареєстроване та проводить свою діяльність на території, яка не контролюється українською владою.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» закріплено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Позивач зазначив, що ДП «Макіїввугілля» має розрахунковий рахунок у населеному пункті, який контролюється українською владою, а саме відкритий з 25.07.2014 розрахунковий рахунок у Управлінні державної казначейської служби України у м. Красноармійську Донецької області, тобто у населеному пункті, який контролюється українською владою.

На підтвердження вказаного позивачем надано до матеріалів справи копію Договору про здійснення розрахунково-касового обслуговування від 25.07.2014 (а.с.83-87), а також виписку по рахунках УДКСУ у м. Красноармійську (а.с.88).

З огляду на викладене позивач вважає неправомірною бездіяльність Міненерговугілля щодо неперерахування державної підтримки за бюджетною програмою «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції» за червень-жовтень 2014 року відповідно до Закону України «Про державний бюджет на України на 2014 рік».

Також позивач вважає безпідставним посилання відповідачів на те, що починаючи з жовтня 2014 року ДП «Макіїввугілля» припинило реалізацію готової вугільної продукції через ДП «Вугілля України», а для отримання коштів на часткове покриття витрат вугледобувних підприємств, що включаються до собівартості товарної вугільної продукції обов'язковим є реалізація продукції. Позивач вказує, що посилання відповідача-1 на залежність державної підтримки від реалізації продукції є такими, що не відповідають законодавству України та є видумкою відповідача.

Позивач надав суду інформацію щодо державної підтримки на собівартість по ДП «Макіїввугілля» (а.с.129), Витяг з розподілу показників зведеного плану асигнувань загального фонду державного бюджету Міненерговугілля України на 2014 рік по ДП «Макіїввугілля» (а.с.130), Довідки про зміни до помісячного плану асигнувань загального фонду державного бюджету Міненерговугілля України на 2014 рік по ДП «Макіїввугілля» (а.с.131-134).

Також позивачем надано суду Довідку щодо реалізації продукції у червні-жовтні 2014 року через ДП «Вугілля України» (а.с.135), фінансовий результат за 2014 рік (а.с.136), звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за перший квартал 2014 року, (а.с.137-138), за перше півріччя 2014 року (а.с.139-140), за дев'ять місяців 2014 року (а.с.141-142).

Проте, враховуючи ті обставини, що Державне підприємство «Макіїввугілля» зареєстровано та проводить свою діяльність на території, яка не контролюється українською владою, переміщення позивача на контрольовану територію не відбулось, а також положення Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07.11.2014 № 595, пунктом сьомим якого визначено, що державна підтримка вугільної галузі надається лише підприємствам, які зареєстровані та провадять свою діяльність на контрольованій території, суд приходить до висновку про відсутність у відповідачів на даний час підстав для здійснення фінансування виплат позивачу державної підтримки за бюджетною програмою «Державна підтримка вугледобувних підприємств на часткове покриття витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції», у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості за такою бюджетною програмою за період червня-жовтень 2014 року у розмірі 206201500 грн. не підлягають задоволенню.

Окрім того, відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» від 25.11.2014 № 841, з 28.11.2014 припинено виробничу та фінансово-господарську діяльність державних підприємств, установ, організацій та об'єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції. До переліку державних підприємств, відносно яких прийнято рішення про припинення їх виробничої та фінансово-господарської діяльності, включено позивача (№5 Додатку до наказу).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру - 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як зазначено у ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір", під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Судом з'ясовано, що при подачі адміністративного позову до суду позивачем сплачено 487 грн. 20 коп. судового збору, що становить 10 відсотків розміру ставки судового збору по справі. Решта судового збору у сумі 4384 грн. 80 коп. позивачем - не сплачена.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.87 КАС України).

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.87 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч.1 ст.98 КАС України).

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути з позивача несплачену частину судового збору у сумі 4384 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 86, 158, 160-163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Макіїввугілля» - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля» () на користь Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 4384,80 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.В. Шара

Судді Р.В.Кисіль

М.О.Семененко