Справа № 813/8380/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2015 року Справа № 813/8380/14

10 год. 26 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Небесна М.В.,

від позивача Яциніна М.-М.С.,

від відповідача Квасниця Н.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог Ойл» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Сварог Ойл» (далі - позивач, ТОВ «Сварог Ойл») з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01.09.2014 року на суму 710904,00 грн. в повному обсязі.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що висновки викладені в акті перевірки позивача від 18.08.2014 року є формальними, упередженими необгрунтованими та такими що не відповідають фактичним обставинам справи. Таким чином, прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення на підставі вказаного акту є протиправним та слід скасувати.

Позивач зазначив, що господарські операції між позивачем та його контрагентами - Товариством з обмеженою відповідальністю «Праус» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Ліквід Петролеум» (далі - контрагенти, ТОВ «Праус», ТОВ «Київ Ліквід Петролеум»), відповідають вимогам Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; є реальними, спричинили реальні зміни майнового стану ТОВ «Сварог Ойл», а товарно-матеріальні цінності, придбані у результаті вчинення таких господарських операцій, придбані з метою їх використання в господарській діяльності позивача, відповідають меті діяльності позивача, задекларованій у Статуті; належним чином відображені у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності підприємства, підтверджуються усіма необхідними первинними та додатковими бухгалтерськими документами, до яких контролюючим органом не висловлено жодних застережень ні у процесі проведення перевірки, ні у судових засіданнях. Зазначив, що висновки про нереальний характер господарських операцій між позивачем та його контрагентами фактично побудовані на висновках, зафіксованих в актах контролюючих органів про неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ «Праус» та ТОВ «Київ Ліквід Петролеум». Крім того, звернув увагу, що на момент виникнення спірних правовідносин контрагенти ТОВ «Сварог Ойл» були зареєстровані належним чином та були платниками ПДВ. Акцентував увагу на тому факті, що як вітчизняним податковим законодавством, так і практикою Європейського суду з прав людини чітко передбачають правило індивідуальної відповідальності платника податків, тобто, добросовісний платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентів.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

13.03.2015 року судом, в порядку визначеному ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, допущено заміну відповідача - Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, на його процесуального правонаступника - Державну податкову інспекцію у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач, ДПІ у Сихівському районі м. Львова).

Представник відповідача проти позову заперечив повністю із підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи у попередньому судовому засіданні 26.12.2014 року /Т.1, а.с.114-119/. Зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає нормам податкового законодавства, є правомірним та таким, що слід залишити в силі. Представник відповідача пояснив, що за результатами перевірок контрагентів позивача складено акти про неможливість проведення зустрічних звірок із ними, та зафіксовано неможливість реального виконання укладених із ТОВ «Сварог Ойл» правочинів через відсутність у таких необхідних умов для ведення господарських операцій, а саме: трудових ресурсів, складських приміщень, виробничих потужностей, транспортних засобів, тощо. Таким чином, встановлені за результатами перевірки обставини, свідчать про нереальне вчинення операцій з придбання нафтопродуктів від ТОВ «Праус» та ТОВ «Київ Ліквід Петролеум», тобто не дають права ТОВ «Сварог Ойл» на формування податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, одержаних від вказаних контрагентів. З врахуванням викладеного, на переконання контролюючого органу, аргументи наведені у позовній заяві, не спростовують виявлені порушення ДПІ у Сихівському районі м. Львова податкового законодавства ТОВ «Сварог Ойл». Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухав пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

ТОВ «Сварог Ойл» зареєстроване як юридична особа 20.05.2010 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради з присвоєнням коду , взяте на податковий облік 21.10.2010 року за № 28838, зареєстроване платником податку на додану вартість з 19.07.2010 року /Т.І, а.с.12-13/.

ДПІ у Сихівському районі м. Львова проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість при здійсненні взаєморозрахунків із ТОВ «Праус» та ТОВ «Київ Ліквід Петролеум» за квітень 2014 року, про що складено акт № 900/13-50-22-01-17/37123341 від 18.08.2014 року /Т.І, а.с.12-27/.

У вказаному акті зафіксовано порушення п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ТОВ «Сварог Ойл» податку на додану вартість на загальну суму 473936,00 грн. /Т.І, а.с.26/

Контролюючим органом на підставі вказаного акту прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 01.09.2014 року за платежем: податок на додану вартість, на суму 710904,00 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 236968,00 грн.) /Т.І, а.с.28/.

Позивач, не погоджуючись із таким податковим повідомленням-рішенням, звернувся із скаргою до Головного управління Міндоходів у Львівській області, та, відповідно до рішення № 24810/10/13-01-10-08-05/1558 від 21.10.2014 року про результати розгляду скарги, оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишене без змін, а скарга позивача - без задоволення /Т.І, а.с.29-34/.

На повторну скаргу позивача на оскаржуване податкове повідомлення-рішення та на рішення про розгляд первинної скарги Державна фіскальна служба України прийняла рішення № 7170/6/99-99-10-01-01-25 від 21.11.2014 року про результати розгляду скарги, податкове повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду первинної скарги залишені без змін, а скарга ТОВ «Сварог Ойл» - без задоволення /Т.І, а.с.35-40/

У зв'язку із вищевикладеним, позивач, не погоджуючись із оскаржуваним рішенням контролюючого органу за результатами перевірки ТОВ «Сварог Ойл» на підставі акту перевірки від 18.08.2014 року, вважаючи його необгрунтованим, безпідставним та протиправними, звернувся із позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи підстави позову та заперечень, спір виник щодо реальності ведення господарських операцій між ТОВ «Сварог Ойл» та ТОВ «Праус», ТОВ «Сварог Ойл» та ТОВ «Київ Ліквід Петролеум», за результатами яких позивачем сформовано податок на додану вартість.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) № 2755-VI від 02.12.2010 року платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено податковий кредит як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 ПК України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

З метою оподаткування постачанням послуг, зокрема є: а) досягнення домовленості утримуватися від певної дії або від конкуренції з третьою особою чи надання дозволу на будь-яку дію за умови укладення договору; б) постачання послуг за рішенням органу державної влади чи органу місцевого самоврядування або в примусовому порядку; в) постачання послуг іншій особі на безоплатній основі; г) передача результатів виконаних робіт, наданих послуг платнику податку, уповноваженому згідно з договором вести облік результатів спільної діяльності без утворення юридичної особи, а також їх повернення таким платником податку після закінчення спільної діяльності; ґ) передача (внесення) виконаних робіт, наданих послуг як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також повернення послуг; д) постачання послуг з розміщення знаку відповідної торгової марки або самого товару чи послуги в кінофільмі, серіалі або телевізійній програмі, які є візуальними (глядачі лише бачать продукт або знак торговельної марки, продукт чи торговельна марка згадується у розмові персонажа; товар, послуга чи торговельна марка органічно вплітаються в сюжет і є його частиною);

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

З аналізу вказаних вище правових норм, слід зробити висновок про те, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен отримати належним чином оформлені податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Так, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з вимогами п. 198.2 ст.198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну (п. 201.1 ст. 201 ПК України).

Вимоги до оформлення податкової накладної визначені п. 201.1 ст. 201 ПК України, відповідно до якого у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику (пункт 201.2 статті 201 ПК України).

Відповідно до вимог п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Так, Податковим кодексом України надано повноваження центральному органу виконавчої влади затверджувати форму та порядок заповнення податкової накладної.

У зв'язку з цим Наказом Міністерства фінансів України від 01 листопада 2011 року № 1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071, затверджено форму податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

У п. 3 вказаного Порядку визначено, що податкова накладна виписується у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Дата виписки податкової накладної заповнюється цифрами у такій послідовності: день місяця (дві цифри), місяць (дві цифри), рік (чотири цифри).

В силу п. 12.1 Порядку до розділу I податкової накладної вносяться дані у розрізі номенклатури постачання товарів/послуг, а саме у графу 2 - дата виникнення податкового зобов'язання у продавця, тобто здійснення будь-якої з подій, що сталася раніше, відповідно до вимог пункту 187.1 статті 187 розділу V Кодексу;

Як наслідок, слід зазначити, що необхідною умовою для віднесення платником податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду сум податку на додану вартість, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За таких умов, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції. У протилежному випадку є обґрунтовані підстави для висновку про відсутність самої господарської операції.

Тим не менше, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди (бюджетного відшкодування з бюджету) є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Зокрема, на необґрунтованість податкової вигоди (тобто безпідставне зменшення сум податкових зобов'язань до сплати в бюджет, отримання бюджетного відшкодування тощо) можуть також вказувати, підтверджені належними доказами доводи податкового органу, щодо відсутності первинних документів; обліку з метою оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані із фактом виникнення податкової вигоди якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність основних засобів та виробничих потужностей для досягнення результатів позитивної підприємницької, економічної діяльності; неможливості реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Щодо господарських операцій між ТОВ «Сварог Ойл» та ТОВ «Праус», судом встановлено наступне.

ТОВ «Праус» зареєстроване як юридична особа 29.09.2010 року з присвоєнням коду , відомості про перебування юридичної особи у процесі провадження у справі про банкрутство, санації, процесі припинення - відсутні /Т.І, а.с.169/.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Праус» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 01/70 від 01.04.2014 року /Т.І, а.с.73-75/, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому товар, згідно умов договору. Номенклатура, кількість, ціна товару та строки поставки визначаються сторонами у додаткових угодах до договору, які є невід'ємною частиною договору.

Поставка товару здійснюється на основі заявки покупця та підписаної сторонами додаткової угоди до договору. Товар поставляється покупцю партіями, протягом поточного місяця у кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах EXW-резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕРМС 2010) (п.4.1, 4.2 Договору).

Покупець здійснює оплату за товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, протягом 120 днів з дати підписання акту прийому-передачі товару або інших документів. Оплата здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку, або на інших умовах, передбачених діючим законодавством України. Ціна товару є договірною, вказується у тому числі з ПДВ та визначається в додаткових угодах до договору (п. 5.1, 5.2, 5.5 Договору).

Покупець здійснює приймання товару за кількістю та якістю згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20.05.2008 року, згідно з діючим законодавством України, а також згідно з дійсним договором та додаткових угод до нього (п. 6 Договору).

З врахуванням викладеного 01.04.2014 року укладено додаткову угоду № 00191 до договору № 01/70 від 01.04.2014 року про поставку бензину автомобільного підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару згідно з УКТЗЕД у кількості 67.787 т на суму 1201863,52 грн. (в т.ч. ПДВ 200310,59 грн.) до 30.04.2014 року /Т.І, а.с.76/.

Між сторонами договору про поставку вказаного товару складено акт № 00191 від 30.04.2014 року приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів від 01.04.2014 року /Т.І, а.с.77/.

Крім того, між тими ж сторонами укладено:

- договір поставки нафтопродуктів № 01/32 від 01.04.2014 року /Т.І, а.с.90-92/, з істотними умовами аналогічними договору поставки нафтопродуктів № 01/70 від 01.04.2014 року. На виконання такого укладено додаткову угоду № 00052 від 01.04.2014 року про передачу на підставі договору бензину автомобільного підвищеної якості А-95-Євро виду класу D код товару згідно з УКТЗЕД у кількості 24.792 т на суму 475781,78 грн. (в т.ч. ПДВ 79296,96 грн.) до 30.03.2014 року /Т.І, а.с.93/. В результаті одержання товару згідно з додатковою угодою 30.04.2014 року складено акт № 00052 від 30.04.2014 року приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів № 01/32 від 01.04.2014 року /Т.І, а.с.94/;

- договір поставки нафтопродуктів № 03/6 від 03.04.2014 року /Т.І, а.с.95-97/, з істотними умовами аналогічними договору поставки нафтопродуктів № 01/70 від 01.04.2014 року. На виконання такого укладено додаткову угоду № 00209 від 03.04.2014 року про поставку бензину автомобільного підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D код товару згідно з УКТЗЕД у кількості 30.855 на суму 552165,04 грн. (в т.ч. ПДВ 92027,51 грн.) до 30.04.2014 року /Т.І, а.с.98/ та про отримання якого сторонами складено акт № 00209 від 30.04.2014 року /Т.І, а.с.99/;

- договір поставки нафтопродуктів № 22/45 від 22.04.2014 року /Т.І, а.с.100-102/, з істотними умовами аналогічними договору поставки нафтопродуктів № 01/70 від 01.04.2014 року. На виконання такого укладено додаткову угоду № 00139 від 22.04.2014 року про поставку бензину автомобільного підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару згідно з УКТЗЕД у кількості 25.213 т на суму 485617,51 грн. (в т.ч. ПДВ 80936,25 грн.) до 30.04.2014 року /Т.І, а.с.103/ та про одержання якого складено акт № 00139 від 30.04.2014 року /Т.І, а.с.104/.

Крім вищевказаних документів на підтвердження реальності господарських операцій представником ТОВ «Сварог Ойл» до матеріалів справи долучено копії податкових накладних:

- № 138 від 30.04.2014 року на суму 485617,51 грн. (в т.ч. ПДВ 80936,25 грн.) згідно з договором № 22/45 від 22.04.2014 року;

- № 189 від 30.04.2014 року на суму 1201863,52 грн. (в т.ч. ПДВ 200310,59 грн.) згідно з договором № 01/70 від 01.04.2014 року;

- № 208 від 30.04.2014 року на суму 552165,04 грн. (в т.ч. ПДВ 92027,51 грн.) згідно з договором № 03/6 від 03.04.2014 року;

- № 51 від 30.04.2014 року на суму 475781,76 грн. (в т.ч. ПДВ 79296,96 грн.) згідно з договором № 01/32 від 01.04.2014 року /Т.І, а.с.106-109/.

Представник позивача надав пояснення, що відповідно до Договору № 0208/10-7 зберігання від 02.08.2010 року ВАТ «Дніпронафтопродукт» (зберігач) та ТОВ «Сварог Ойл» (поклажожавець) домовились, що у порядку та на умовах, визначених цим договором зберігач зобов'язується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються поклажодавцем, і повернути їх поклажодавцеві у схоронності за першою його вимогою. Зберігач має право здійснювати відпуск товару зі складів третіх осіб, які знаходяться в договірних відносинах зі сторонами цього договору, тільки за вимогою поклажодавця (п.1 Договору) /Т.І, а.с.175-177/.

Також представником позивача долучено копії листів від ТОВ «Праус», відповідно до яких позивача повідомлено про те, що нафтопродукти придбані за вказаними договорами перебувають на зберіганні в ПАТ «Дніпронафтопродукт», у якого такі можуть бути одержані в будь-який час впродовж дії відповідних договорів /Т.І, а.с.86-89/.

Відповідно до Листа № 10/1301/01/20 від 13.01.2014 року ПАТ «Дніпропродукт» проінформувало про те, що ТОВ «Сварог Ойл» має можливість одержання нафтопродуктів за наступними адресами: м. Клевань, вул. Мелещука, 8 ТОВ «ГЕД ВІЛС»; м. Дрогобич, вул. Бориславська, 82, ПАТ НПК Галичина» (є вантажовідправниками в розумінні п. 11.5 наказу Міністерства транспорту України «Про затвердження правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України» № 363 від 14.10.1997 року) /Т.І, а.с.178/.

Представником позивача у судовому засіданні надані пояснення, що для транспортування придбаних нафтопродуктів, ТОВ «Сварог Ойл» укладено договір № 01/03/14/1 перевезення вантажів автомобільним транспортом і надання транспортно-експедиційних послуг від 01.03.2014 року із перевізником ТОВ «Форлана» /Т.І, а.с.80/.

На підтвердження факту транспортування нафтопродуктів, що перебували на зберіганні у ПАТ «Дніпронафтопродукт» до матеріалів справи долучені копії товарно-транспортних накладних за квітень 2014 року /Т.І, а.с.179-237/, копію акту № Б-000000015 від 30.03.2014 року наданих послуг до угоди № 01/03/14.1 від 01.03.2014 року /Т.І, а.с.81/.

Щодо господарських операцій між ТОВ «Сварог Ойл» та ТОВ Київ Ліквід Петролеум», судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

ТОВ «Київ Ліквід Петролеум» зареєстроване як юридична особа 28.12.2012 року з присвоєнням коду , відомості про перебування юридичної особи у процесі провадження у справі про банкрутство, санації, процесі припинення - відсутні /Т.І, а.с.170-174/.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Київ Ліквід Петролеум» (постачальник) укладено договір поставки 3 32/14-П від 27.03.2014 року /Т.І, а.с.78-79/, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати (поставити) у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ вуглеводневий скраплений марки СПБТ, надалі по договору - товар. Одиниця виміру товару - метрична тонна. Асортимент, кількість, ціна вартість товару визначається сторонами у відповідних додаткових угодах до договору. Умови поставки-склад покупця (АЗС). Допускається постачання товару кількома партіями. Місця поставки для кожної партії товару узгоджується за домовленістю сторін. Строк поставки для кожної партії товару визначається сторонами у відповідній додатковій угоді до Договору.

Виконання зобов'язань за даними договором підтверджується належним чином оформленими і підписаними сторонами видатковими накладними або іншими документами, які є невід'ємною частиною договору. Приймання-передача товару здійснюється відповідно до Інструкції, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03.06.2002 року № 323, а також умовами цього договору, додаткових угодах, специфікаціях (п. 1.1, 2.1, 3.1-3.3, 6.1 Договору).

Відповідно до додаткової угоди № 00014 від 01.05.2014 року узгоджено поставку газу вуглеводневого скрапленого паливного для комунально-побутового споживання марки СПТБ у кількості 2.650 т на загальну суму 34364,09 грн. (в т.ч. ПДВ 5727,35 грн.) до 31.05.2014 року /Т.І, а.с.82/; відповідно до додаткових угод № 00014 від 08.05.2014 року погоджено поставку цього ж товару у кількості 3.160 т на загальну суму 40977,55 грн. (в т.ч. ПДВ 6829,59 грн.), додатковою угодою № 00028 від 20.05.2014 - у кількості 3.060 т на загальну суму 39680,80 грн. (в т.ч. ПДВ 6613,47 грн.), а додатковою угодою № 0012 від 28.05.2014 року - 3.320 т на загальну суму 43052,36 грн. (в т.ч. ПДВ 7175,39 грн.) у строки до 31.05.2014 року /Т.І, а.с.83, 84, 85/.

На підтвердження факту виконання вказаних зобов'язань, представником ТОВ «Сварог Ойл» до матеріалів справи долучені копії: податкової накладної № 82 від 30.04.2014 року на суму 128185,20 грн. (в т.ч. ПДВ 21364,20 грн.) /Т.І, а.с.105/; видаткових накладних № 00014 від 08.05.2014 року; № 00028 від 20.05.2014 року; № 00012 від 28.05.2014 року; № 00014 від 01.05.2014 року /Т.І, а.с.110-113/.

Крім того, представником позивача до матеріалів справи долучено копії платіжних доручень про сплату коштів ТОВ «Праус» та ТОВ «Київ Ліквід Петролеум» за надані ними товари/послуги /Т.ІІ, а.с.12-17/.

Суд бере до уваги покликання представника відповідача, щодо необхідності підтвердження економічної доцільності ведення господарської діяльності позивача з його контрагентами, однак зазначає, що висновки контролюючого органу про таку недоцільність є необгрунтованими з огляду на наступне.

До матеріалів справи долучено копію листа ПАТ «Укрнафта» від 12.02.2015 року щодо надання інформації по ціні реалізації товарної продукції ПАТ «Укртатнафта» у квітні-липні 2014 року, та по взаємовідносинам з ТОВ «Сварог Ойл» (м. Львів, ) з питань постачання окремих нафтопродуктів у квітні-липні 2014.

Зі змісту вказаного листа встановлено, що ПАТ «Укртатнафта» не може надати відомості щодо цін реалізації бензину автомобільного підвищеної якості A-92-Євро виду II класу С, бензину автомобільного підвищеної якості A-95-Євро виду II класу D, палива дизельного підвищеної якості (Євро) марки В виду II, палива моторного альтернативного марки «Еліт-95 Супер літнє» та газу вуглеводневого скрапленого паливного для комунально-побутового споживання марки СПБТ, оскільки товариство не займається узагальненням, обліком, систематизацією та офіційним розповсюдженням інформації щодо цін на нафтопродукти та будь-які інші товари і сировину. Відповідно до п. 13 Указу Президента України від 23.07.1998 р. № 817/98 «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» (має силу закону згідно п. 4 перехідних положень Конституції України), індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку.

Для обґрунтування рівня звичайних цін повинні використовуватись ціни, установлені на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України. На внутрішньому ринку на всій території України, слід керуватися статистичними даними, які періодично публікуються Державним комітетом статистики України у збірнику «Середні ціни та їх індекси», а за операціями, що провадяться в межах окремих областей, - статистичною інформацією щодо цін на товари в регіонах, що є в розпорядженні обласних управлінь статистики.

Таким чином, як справедливо аргументував представник позивача, контролюючим органом при перевірці господарських операцій позивача з його конрагентами не досліджувалися жодні із зазначених даних, тобто вказані висновки нічим не підтверджені, а є лише суб'єктивним твердженням відповідача. Щодо вищевказаного контролюючим органом не надано жодних пояснень.

Суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також, судом з матеріалів адміністративної справи встановлено, що одними із аргументів, на які покликається представник відповідача щодо нереального характеру господарських операцій, що відбулися між позивачем та його контрагентами, є:

- акт № 1609/26-55-22-08/38544588 від 10.06.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Ліквід Петролеум» (ПН 38544588) щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.04.2014 року по 30.04.2014 року» /Т.І, а.с.120-122/;

- акт № 627/223/37276126 від 11.06.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Праус» () щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року» /Т.І, а.с.123-137/.

Відповідно до таких встановлено відсутність умов для здійснення господарських операцій, відсутність основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

Однак, зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо.

Крім того, висновки таких актів не можуть братися ним до уваги, з огляду на те, що згідно витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо контрагентів ТОВ «Сварог Ойл» станом на момент ведення господарської діяльності позивача з його контрагентами, та, зокрема, під час розгляду справи судом, відсутні записи про державну реєстрацію відсутності за місцезнаходженням чи припинення ТОВ «Праус» та ТОВ «Київ Ліквід Петролеум».

Суд відхиляє покликання відповідача на порушення контрагентами позивача податкового законодавства, оскільки платник податків не несе і не може нести відповідальності за іншого платника, навіть, якщо вони перебували між собою у господарських взаємовідносинах. Висновки контролюючого органу прямо суперечать практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.

У п. 38 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007 року Суд вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Таким чином, позивач не може нести відповідальність ані за несплату податків своїми контрагентами та ведення ними податкового обліку, ані за можливу недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності щодо неї, як і не може нести відповідальність за інші дії контрагента, а тим більше за дії контрагентів контрагента.

При цьому суд вважає, що позивачем вжито належних заходів при укладенні договорів щодо обізнаності з відомостями про контрагентів - ТОВ «Праус», ТОВ «Київ Ліквід Петролеум».

Крім вказаного, особливу увагу слід звернути на наступне.

Представником позивача до матеріалів справи долучені:

- копія постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2014 року у справі № 826/11820/14 за позовом ТОВ «Київ Ліквід Петролеум» до ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, відповідно до якої позовні вимоги ТОВ «Київ Ліквід Петролеум» задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 25.06.2014 року № 29402/10, яким податкову декларацію з додатками з податку на додану вартість за травень 2014 року не визнано податковою звітністю; визнано вказану податкову декларацію такою подано у момент фактичного її отримання відповідачем, тобто 20.06.2014 року; зобов'язано відповідача відобразити показники (дані) податкової декларації ТОВ «Київ Ліквід Петролеум» з податку на додану вартість за травень 2014 року з додатками в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку ТОВ «Київ Ліквід Петролеум»; в решті позовних вимог відмовлено /Т.І, а.с.51-54/;

- копію ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року у справі № 826/11820/14, відповідно до якого апеляційну скаргу ДПІ у Печерському районі Києва на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2014 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін /а.с.55-59/;

- копію постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 року у справі № 826/12487/14, відповідно до якої апеляційну скаргу ТОВ «Київ Ліквід Петроліум» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2014 року звдоволено частково, вказане судове рішення суду першої інстанції - скасоване, та прийнята нова постанова наступного змісту: визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві по проведенню зустрічної звірки ТОВ «Київ Ліквід Петролеум» під час здійснення господарських відносин з контрагентами за квітень 2014 року за результатами якої складено акт від 10.06.2014 року №1609/26-55-22-08/38544588 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Київ Ліквід Петролеум» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.04.2014 року по 30.04.2014 року; в решті позовних вимог залишено без задоволення /Т.І, а.с.156-159/.

- копію постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 року у справі 804/9005/14 за позовом ТОВ «Праус» до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, відповідно до якої позов ТОВ «Праус» задоволено повністю, та: визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення зустрічної звірки ТОВ «Праус» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року, за результатами якої складено Акт № 627/223/37276126 від 11.06.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Праус» () щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014р.»; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, які полягають у направленні Акту № 627/223/37276126 від 11.06.2014 року до ДПІ у містах та районах за місцезнаходженням контрагентів; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, які полягають у встановленні у Акті № 627/223/37276126 від 11.06.2014 року відсутності за юридичною адресою підприємства первинних та бухгалтерських документів: договорів, накладних, товарно-транспортних, податкових накладних, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних, банківських виписок та будь - яких інших первинних бухгалтерських документів, регістрів бухгалтерського обліку, що засвідчують здійснення господарської діяльності; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо не підтвердження ТОВ «Праус» за квітень 2014 року реальності здійснення господарських відносин із контрагентами, їх виду, обсягу, якості та розрахунків, а саме встановлення відсутності об'єктів оподаткування та неможливості реального здійснення платником податків операцій постачальників - ТОВ «Праус» () - покупці за квітень 2014 року не мали місце та не могли мати ніякого юридичного змісту; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо встановлення у акті перевірки № 627/223/37276126 від 11.06.2014 року відсутності у ТОВ «Праус» операцій, що підпадають під визначення ст. 185 Податкового кодексу України за квітень 2014 року /Т.І, а.с.60-67/;

- копію ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 року у справі № 804/9005/14, відповідно до якої апеляційну скаргу ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровкій області залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окрежного адміністративного суду від 04.12.2014 року - без змін /Т.І, .а.с.67-72/.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З врахуванням викладеного, висновки зафіксовані контролюючими органами у відповідних актах звірки, а також висновки про нереальність господарських операцій за їх участі є неправомірними та спростованими судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За загальним визначенням, компетенцією є сукупність повноважень, прав та обов'язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов'язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Порядок дій контролюючих органів під час реалізації владної управлінської функції контролю за правильністю та повнотою справляння податкових зобов'язань станом на момент виникнення спірних правовідносин визначений Податковим кодексом України.

Суд також зазначає, що станом на дату складання відповідачем у спірних правовідносинах акту перевірки, податкові органи не наділені законодавцем ані повноваженням на визнання правочинів нікчемними або такими, що не відповідають закону, ані повноваженнями на оцінку відповідності будь-якого правочину вимогам ст.ст. 202, 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України.

Повноваження на встановлення законності правочину, за яким платником податків було сформовано ПДВ, належать до виключної прерогативи судових органів.

Представник позивача зазначив, що наслідки яких бажали досягти позивач та його контрагенти за договорами поставок настали.

Відповідність господарських операцій з вказаними контрагентами меті діяльності позивача підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, а саме: договорами, додатковими угодами до договорів, актами приймання-передачі, видатковими та податковими накладними, копіями платіжних доручень з відміткою банківської установи, податковими накладними, товарно-транспортними накладними, які складені за результатами проведених операцій та не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Видані контрагентом позивачу податкові накладні не мають недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Крім того, представником позивача до матеріалів справи долучено копію податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2014 року з додатками, на підтвердження факту повного відображення господарських зобов'язань у податкових деклараціях та, відповідно сум податку на додану вартість яку належить сплатити до бюджету.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та податкових накладних, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що Європейський Суд у рішенні від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів реальність господарських операцій з купівлі-продажу товарів з його контрагентами ТОВ «Київ Ліквід Петролеум» та ТОВ «Праус». На думку суду, вищевказані первинні документи в повній мірі відображають зміст, обсяги та вартісні показники господарських операцій позивача.

Натомість відповідач не довів суду обґрунтованості висновку про не підтвердження реальності господарських операцій з контрагентами позивача, як це зазначено в акті перевірки від 18.08.2014 року. Висновки ж контролюючого органу переважно ґрунтуються на актах перевірок контрагентів позивача, дії по складенню яких визнані неправомірними у судовому порядку відповідно до вказаних вище судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, сукупність вищенаведених встановлених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають задоволенню, а саме визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

До матеріалів адміністративної справи долучено квитанцію № 0.0.323201566.1 від 05.12.2014 року, відповідно до якого позивачем сплачено судовий збір за подання позову до Львівського окружного адміністративного суду в сумі 487,20 грн., що з врахуванням вищевикладеного підлягає поверненню позивачу /Т.І, а.с.14/.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94,138, 158-163, 167 Кодексу адміністративногосудочинстваУкраїни, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 01.09.2014 року.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог Ойл» (м. Львів, проспект Червоної Калини, 62А; ) судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 18.03.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.