Справа № 808/9460/14
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року 12 год. 35 хв. Справа № 808/9460/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Р.В. Сацького,

при секретарі судового засідання А.С. Ярошенко,

за участю представників сторін :

від позивача: Левченко В.В.

від відповідача: Коваленко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя адміністративну справу

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖКОКС»

до: Спеціалізованої держаної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «ЗАПОРІЖКОКС» (далі - позивач, ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС) - звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУМ) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача № від 08.12.2014.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема зазначив, що на підтвердження реальності вчинення господарських операцій по взаємовідносинах з контрагентом є всі первинні бухгалтерські документи, що підтверджують фактичну реальність вчинення операцій з ПАТ «Кримський содовий завод» у березні, квітні 2014 року. Документи відповідають вимогам п. 2 ст. 9 Закону України № 996. Вказав на безпідставність тверджень відповідача щодо того, що контрагент не став на податковий облік на території України, тобто, зазначений контрагент припинив виконання обов'язків платників податків відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України. Зазначив, що у позивача є всі підстави для включення до складу податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинах з контрагентом, який зареєстрований на території АР Крим. Просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив та пояснив, що під час проведення перевірки відповідачем встановлені порушення Податкового кодексу України, у зв'язку з чим позивачем безпідставно включено до податкового кредиту з податку на додану вартість за березень, квітень 2014 року суми податку на додану вартість по господарських операціях з ПАТ «Кримський содовий завод», оскільки такий контрагент не задекларував та не сплатив до бюджету суми ПДВ у березні, квітні 2014 року. Контрагент ПАТ «Кримський содовий завод» перебував на обліку в ДПІ на території Автономної республіки Крим. Відповідно до Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території України», території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, їх надра визнано тимчасово окупованою територією. Контрагент позивача - ПАТ «Кримський содовий завод» - не зареєстрував своє місцезнаходження на материковій частині України (відповідно до наказу Мін'юсту від 14.03.2014 № 525/5), а тому втратив можливість задекларувати і сплатити свої податкові зобов'язання до бюджету України. ПАТ «Кримський содовий завод» не став на податковий облік на території України, тобто зазначений контрагент припинив виконання обов'язків платників податків відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України. В даному випадку неможливо застосувати п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки підприємства не стали на податковий облік на території України. Оскільки контрагент позивача не задекларував податкові зобов'язання з ПДВ, не сплатив його до бюджету, позивач не має права на включення сум ПДВ по таких операціях до податкового кредиту. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Судом встановлено, що СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУМ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» з питання реальності та повноти відображення в податковому обліку господарських відносин з платником податків ПАТ «Кримський содовий завод» (іпн 75) за березень, квітень 2014 року, результати якої оформлені актом перевірки № 371/28-04-47/00191224 від 20.11.2014.

Як встановлено з акту перевірки відповідач дійшов висновку, що на порушення позивачем вимог п.198.6 ст.198, п.200.1 та п.200.4 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ, ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» безпідставно занижено до бюджету податок на додану вартість за період березень, квітень 2014 року на суму 345 966,00 грн., та відповідно завищено суми бюджетного відшкодування за квітень 2014 року на суму 345 966,0 грн.

На акт перевірки позивач подав письмові заперечення, які відповідачем залишено без задоволення.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 08.12.2014, яким позивачу зменшено суми бюджетного відшкодування за платежем податок на додану вартість в сумі 345 966 грн. 00 коп., та застосовано штрафні санкції розмірі 172 983 грн. 00 коп.

Даючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню суд зазначає таке.

В акті перевірки № 371/28-04-47/00191224 від 20.11.2014 встановлюється, що заявлена сума до бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2014 року в розмірі 345 966,0 грн. не підтверджена внаслідок того, що:

- до складу податкового кредиту березня, квітня 2014 року було включено податкові накладні за березень, квітень 2014 року по взаємовідносинам з контрагентом, яким не задекларовано та не сплачено до бюджету суми ПДВ - ПАТ «Кримський содовий завод» на загальну суму ПДВ 345 966,0 грн.;

- підприємство ПАТ «Кримський содовий завод» відповідно до Наказу № 525/5 не став на податковий облік на території України, тобто, зазначений контрагент припинив виконання обов'язків платників податків відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України, втратив можливість задекларувати і сплатити свої податкові зобов'язання до бюджету України;

- декларації з податку на додану вартість за березень, квітень 2014 року відсутні в податкових базах, а отже не відображені податкові зобов'язання по взаємовідносинам з підприємством на території України, податкові накладні не зареєстровані в ЄРПН;

- підприємство ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» не мало підстав до включення виписаних податкових накладних зазначеного контрагента до реєстру отриманих податкових накладних, а суму ПДВ - до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів в зв'язку з тим, що було обізнано в тому, що зазначені підприємства не задекларували та не сплатили до бюджету належні суми ПДВ.

Даючи оцінку оскаржуваному податковим повідомленню-рішенню суд зазначає таке.

Щодо підтвердження реальності вчинених господарських операцій по взаємовідносинам з контрагентом.

Відповідач в акті перевірки № 371/28-04-47/00191224 від 20.11.2014 відображає факт укладання відповідного договору від 18.12.2013 № 40004997/2812 з підприємством ПАТ «Кримський содовий завод» (сторінки 4-6 акту перевірки).

ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» - до податкового кредиту квітня 2014 року включив суму 345966,00 грн. по господарських операціях з ПАТ «Кримський содовий завод». Підставою для включення вказаних сум ПДВ до податкового кредиту квітня 2014 року стали первинні документи по господарських операціях позивача з таким контрагентом, податкові накладні, заява зі скаргою на постачальника (додаток 8 до декларації з ПДВ за квітень 2014 року).

Відповідачем в акті перевірки № 371/28-04-47/00191224 від 20.11.2014 не наведено жодного доводу та факту про те, що в ході перевірки ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» були відсутні відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та те, що отримані товари (послуги) були використані не у господарській діяльності.

Всі первинні документи по взаємовідносинах ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» з ПАТ «Кримський содовий завод» відповідачем зазначені в акті перевірки № 371/28-04-47/00191224 від 20.11.2014 на стор.6-9.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Всі первинні бухгалтерські документи, що підтверджують фактичну реальність вчинених операцій по взаємовідносинам з ПАТ «Кримський содовий завод» у березні, квітні 2014 року, складені відповідно до вимог п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому податковий орган в акті перевірки № 371/28-04-47/00191224 від 20.11.2014 відсутні зауваження до первинних документів по взаємовідносинам ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» з ПАТ «Кримський содовий завод» у березні, квітні 2014 року. Таким чином податковий орган визнає, що всі первинні документи відповідають чинному законодавству, а зокрема складені відповідно до вимог п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно п. п. 20.1.14 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючі органи мають право надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів.

Пунктом 85.4 ст. 85 Податкового кодексу України, при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до п. 85.6 ст. 85 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акту в ньому вчинюється відповідний запис.

Пунктом 85.7 ст. 85 Податкового кодексу України, отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

В акті перевірки № 371/28-04-47/00191224 від 20.11.2014 відсутні будь - які посилання на складання акту «про ненадання до перевірки копій документів», що свідчить про надання в ході перевірки всіх необхідних документів в підтвердження взаємовідносин з підприємством ПАТ «Кримський содовий завод».

Щодо посилання відповідача на те, що контрагент не став на податковий облік на території України, тобто, зазначений контрагент припинив виконання обов'язків платників податків відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України, суд зазначає таке.

Статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб визначено Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції і законів України.

Статтею 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території визначаються законом.

Факт того, що на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя діє Конституція і закони України, підтверджено і листом Міністерства юстиції України від 12.05.2014 № 6616-0-33-14/12.2.

Відповідно до ст. 133 та розділу X Конституції України Автономна Республіка Крим юридично є невід'ємною частиною України.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не обмежує ведення господарської діяльності в Автономній Республіці Крим. Ніяких інших законів, які б регулювали питання здійснення господарської діяльності українських підприємств в Автономній Республіці Крим, також немає. Таким чином, на сьогоднішній день обмеження в частині здійснення господарської діяльності в Автономній Республіці Крим не встановлені.

Згідно із Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» господарська діяльність українських підприємств і їх підрозділів в Автономній Республіці Крим не знаходиться під забороною, якщо вона буде здійснюватися за законодавством України. Це означає, що здійснені операції не можуть бути визнані такими, що суперечать інтересам держави.

Згідно з положеннями п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням цієї норми, при відсутності законодавчих обмежень на здійснення певної діяльності в Автономній Республіці Крим, зокрема, відсутність обмежень згідно Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», така діяльність вважається господарською.

Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 14.03.2014 № 525/5 «Про проведення реєстраційних дій щодо зміни місцезнаходження юридичних осіб та місця проживання фізичних осіб - підприємців», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.03.2014 за № 385/25135, встановлено, що проведення реєстраційних дій щодо зміни місцезнаходження юридичних осіб та місця проживання фізичних осіб-підприємців, місцезнаходженням/місцем проживання яких є Автономна Республіка Крим та місто Севастополь, здійснюється державними реєстраторами юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційних служб територіальних органів Міністерства юстиції в областях та місті Києві.

Тобто, Наказом Міністерства юстиції України «Про проведення реєстраційних дій щодо зміни місцезнаходження юридичних осіб та місця проживання фізичних осіб - підприємців», затверджено ряд реєстраційних дій щодо сприяння зміни місцезнаходження юридичних осіб, місцезнаходженням яких є Автономна Республіка Крим та місто Севастополь, а не обов'язок щодо перереєстрації місцезнаходження всіх юридичних осіб Автономної Республіки Крим та міста Севастополь на території інших областей України та місті Києві.

Пунктом 45.2 статті 45 Податкового кодексу України встановлено, що податковою адресою юридичної особи є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

На момент здійснення господарських операцій у березні, квітні 2014 року контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Постачальник ПАТ «Кримський содовий завод» є належно зареєстрованими юридичними особами і даний факт контролюючим органом не спростовується.

Таким чином, у позивача були всі підстави для включення до складу податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинам з контрагентом, який зареєстрований на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь.

Щодо висновку відповідача про не реєстрацію контрагентом ПАТ «Кримський содовий завод» податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та в зв'язку з цим відсутності у ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» права на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ за цими податковими накладними, суд зазначає таке.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник, податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

З аналізу статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); г) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Всі податкові накладні виписані підприємством ПАТ «Кримський содовий завод» в адресу ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» відповідають вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Згідно з п. 11 підрозділу 2 Розділу XX Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.

До платників податку, для яких на дату виписки накладної цим підрозділом не запроваджено обов'язковість реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не застосовуються норми абзаців восьмого і дев'ятого пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, згідно з податковим законодавством України, ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» має право на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними, які отримані від постачальників і є вірно оформленими, в яких сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень та за тими податковими накладними, які не зареєстровані в ЄРПН, але на які подані заяви із скаргами на таких постачальників.

Так, ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» по податкових накладних, отриманим від ПАТ «Кримський содовий завод», але не зареєстрованим в ЄРПН, подав заяву із скаргами на такого постачальника і відобразив у додатку 8 до декларації з ПДВ за квітень 2014 року з описом порушення «Продавець не здійснив належну реєстрацію в ЄРПН», і в зв'язку з цим, на виконання пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» має повне право на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту в квітні 2014 року по податковим накладним, отриманим від вищевказаного контрагента.

Норми Податкового кодексу України не передбачають того, що в разі не подачі податкової декларації з ПДВ постачальниками і не сплати своїх зобов'язань до бюджету України, покупці, які отримали податкові накладні від цих постачальників, втрачають право на відображення у складі податкового кредиту сум ПДВ за цими податковими накладними.

Також норми Податкового кодексу України не передбачають того, що в разі не реєстрації контрагентами податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупці, які отримали податкові накладні від цих постачальників, але подали зави із скаргами на таких постачальників, втрачають право на відображення у складі податкового кредиту - сум ПДВ за цими податковими накладними.

Щодо висновків відповідача про не подання контрагентами своїх декларацій з податку на додану вартість за березень, квітень 2014 року і відсутність сплати податкових зобов'язань контрагентів до бюджету України, суд зазначає таке.

Жодною нормою законодавства України, в тому числі Податковим кодексом України для платників податків (Покупців) не передбачається а ні обов'язків, а ні прав, вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей достовірності їх державної реєстрації як суб'єктів підприємницької діяльності, реєстрації платником ПДВ, стану їх «податкових взаємовідносин» з бюджетом, ведення податкового обліку, подання декларацій, повноти сплати податків за окремою операцією придбання або продажу товарів, кількості та наявності робочого персоналу, підтвердження та перевірка виробничих можливостей, визначення осіб, від яких походять дані товари і, тим паче, відомості, що стосується безпосередньо третіх осіб, які є контрагентами самого постачальника.

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Постачальник є належно зареєстрованою юридичною особою і даний факт контролюючим органом не спростовується, в тому числі відносно даної особи не існує будь-яких порушених кримінальних справ, пов'язаних із вчиненими господарськими операціями.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України»).

Окрім того, відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи мас індивідуальний характер.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством (частина 1 статті 19 Конституції України).

Отже, відповідач безпідставно пов'язує право ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» на формування податкового кредиту і від'ємного значення ПДВ із діями свого контрагента.

Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, постачальник зобов'язаний врахувати дану суму в складі податкових зобов'язань відповідної звітності з податку на додану вартість і у встановленому порядку сплатити її до бюджету, а у випадку невиконання даних своїх обов'язків, понести за це правопорушення встановлену за законом відповідальність має саме постачальник, а не покупець.

Відповідно до положень Податкового кодексу України сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету.

З наведеного встановлено, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок його ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем.

Крім того, правомірність дій відповідача щодо формування податкового кредиту по господарських операціях з контрагентом, зареєстрованим в АР Крим та м. Севастополі також підтверджується листом Державної фіскальної служби України від 30.07.2014 № 654/6/99-99-03-02-15.

Під час проведення перевірки податковий орган прийшов до висновку, що позивач не мав підстав для до включення виписаних податкових накладних зазначеного контрагента до реєстру отриманих податкових накладних, а суму ПДВ - до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів у зв'язку з тим, що було обізнано в тому, що зазначене підприємство не задекларувало та не сплатило до бюджету належні суми ПДВ. При цьому відповідач в акті перевірки та у запереченнях на адміністративний позов посилається на норми Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014 № 1636-VII.

Проте, суд ставиться критично до таких тверджень, оскільки господарські операції між позивачем та його контрагентом відбулися в березні-квітні 2014 року, тобто в той час, коли Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014 № 1636-VII взагалі не існувало, а тому норми цього Закону не можуть розповсюджуватись на спірні господарські операції по даній справі.

За приписами статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Отже, з огляду на викладене, вказані твердження відповідача та його правове обґрунтування суперечать статті 58 Конституції України та не приймаються судом до уваги.

Щодо зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2014 року в розмірі 345966,00 грн., суд зазначає таке.

Визначення розміру належних платнику податку сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість здійснюється на підставі норм статті 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 200.1, 200.2, 200.3 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами пункту 200.4. статті 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

При цьому, виходячи зі змісту вищезазначених норм, бюджетному відшкодуванню підлягає частина податку, сплачена платником податку, що придбав товари та послуги, їх постачальникам.

До того ж, Податковий кодекс України не обмежує можливості врахування під час визначення розміру бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни придбаних товарів та послуг. Також Податковим кодексом України не передбачено можливості зменшення суми бюджетного відшкодування в разі несплати сум податку на додану вартість до бюджету контрагентом платника податку, який має право на бюджетне відшкодування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при прийнятті податкового повідомлення - рішення № відповідач діяв необґрунтовано, а отже наявні підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 18, 71, 87, 90, 94, 158-163 та 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 08.12.2014 №.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖКОКС» витрати на сплату судового збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення її в повному обсязі, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Сацький