Справа № С-218988/08
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2015 р. м. Київ К-1536/08

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С. Я.

Конюшка К.В.

Мороз Л.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2007 року у справі за позовом прокурора Красногвардійського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Веста-Дніпро" про стягнення санкції за нестворені робочі місця в сумі 297 263,85 грн., -

в с т а н о в и л а:

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2007 року позовні вимоги прокурора Красногвардійського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів задоволено. Стягнуто з закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Веста-Дніпро" на користь Фонду 297 263, 85 грн. адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення терміну сплати штрафних санкцій за невиконання 4% нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2007 року рішення суду першої інстанції скасовано, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав касаційну скаргу у якій просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як підтверджується наявними у справі матеріалами, відповідач протягом 2006 року не звітував до місцевого центру зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів.

При цьому, колегія суддів вбачає за доцільне зазначити, що подання відповідних звітів до центру зайнятості є належним підтвердженням наявності на підприємстві створеного та введеного в дію місця для працевлаштування інваліда. Процедуру подання інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів центру зайнятості визначено Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування. Цим Порядком передбачено, що інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом, а також звітують Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно вимог ст. 20 Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. У зв'язку з цим, на думку позивача, до відповідача повинні бути нараховані суми несплачених адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 297 263, 85 грн.

Статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Згідно з п. 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою КМУ від 03.05.95 р. N314, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участі представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Відповідно до Положення, державна служба зайнятості повинна вести облік інвалідів, які звернулися за допомогою у працевлаштуванні; сприяти працевлаштуванню інвалідів, які звернулися з проханням, з урахуванням рекомендацій МСЕК та щоквартально подавати місцевим органам соціального захисту населення інформацію про працевлаштування інвалідів.

Згідно п. 5 зазначеного Положення підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У зв'язку з тим, що відповідачем не було вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, інформацію про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом 2006 року місцевому центру зайнятості не подано, колегія суддів вказує на правильність висновку суду першої інстанції про застосування адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення терміну сплати штрафних санкцій.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з викладеного, Вищий адміністративний суд України зазначає, що постанова Господарського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2007 року прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства і скасована апеляційним судом помилково.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2007 року скасувати.

Постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2007 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: