Справа № 2а-2361/11/2070
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 р.Справа № 2а-2361/11/2070
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.
суддів Донець Л.О., Сіренко О.І.
за участю секретаря судового засідання Співак О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Данилівського дослідного державного лісгоспу на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2011 року по справі за адміністративним позовом військового прокурора Харківського гарнізону, пред`явленого в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, до виконавчого комітету Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, Харківська гарнізонна організація Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» про скасування рішення, -
В с т а н о в и л а:

16.03.2011 року військовий прокурор Харківського гарнізону, з метою представництва інтересів держави в особі Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати рішення виконавчого комітету Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 09.03.2004 року № 23 «Про право власності на нежитлове приміщення, що належить виробничо-комерційному підприємству «Діана».
В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на те, що відповідач прийняв рішення про оформлення права колективної власності виробничо-комерційного підприємства «Діана» Спортивного товариства військових мисливців та рибалок Східного регіону Збройних Сил України (далі ВКП «Діана») на нерухоме майно, загальною площею 43,7 кв.м., а саме: будинок, побудований у 1956 році, - літ. А1, літньою кухню - літ. Б, сарай - літ. В, льох - літ. Г, дизельну літ. Д, вбиральню літ. Е., без врахувань положень ст. 3 Закону України від 21.09.1999 року № 1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» про те, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.
Оскільки зазначене рішення відповідача послугувало підставою для отримання 25.03.2004 року ВКП «Діана» Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, військовий прокурор Харківського гарнізону просив визнати недійсним зазначене Свідоцтво.
Одночасно військовий прокурор Харківського гарнізону просив поновити строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, посилаючись на поважність причин пропуску такого строку.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року поновлений строк звернення військовому прокурору Харківського гарнізону до адміністративного суду з зазначеним позовом.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року адміністративна справа за позовом військового прокурору Харківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, до виконавчого комітету Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, третя особа на стороні позивача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, треті особи на стороні відповідача Данилівський дослідний державний лісгосп, Харківська гарнізонна організація Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України про скасування рішення закрита в частині вимог про визнання свідоцтва про право власності нежитловий об`єкт за ВКП «Діана» від 25.03.2004 року недійсним.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2011 року позов задоволений.
Рішення суду вмотивовано тим, що, оскільки відповідно до урядових актів нерухоме майно Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України повинно бути передано до сфери управління Міністерства оборони, відповідачем був порушений порядок набуття права власності на зазначено майно ВКП «Діана».
Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі Данилівський дослідний державний лісгосп, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення фактично норм матеріального права і на порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, на вирішення справи неповноважним судом, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2011 року та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог військового прокурора Харківського гарнізону.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, представника військового прокурора Харківського гарнізону, представника Міністерства оборони України, представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідно до положень ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09.03.2004 року виконком Русько-Лозівської селищної ради Дергачівського району Харківської області прийняв рішення № 23 щодо оформлення права колективної власності на нежитлове приміщення, яке належить ВКП «Діана» спортивного товариства військових мисливців та рибалок Східного регіону Збройних Сил України, що розташоване в с. Руська Лозова. Цим же рішенням БТІ Дергачівського району доручено підготувати технічну документацію для видачі ВКП «Діана» свідоцтва про право колективної власності на нежитлове приміщення (т. 1, а.с. 14).
З тексту рішення відповідача вбачається, що підставою для його прийняття послугували положення ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріали, надані бюро технічної інвентаризації, зібрані докази щодо уточнення належності на нежитлове приміщення, що належить ПКП «Діана» спортивного товариства військових мисливців і рибалок Східного регіону Збройних Сил України, що розташоване в селі Руська Лозова.
25.03.2004 року на підставі зазначеного рішення відповідача ВКП «Діана» видане свідоцтво про право власності на нерухомі об`єкти, загальною площею 43,7 кв.м., а саме: будинок, 1956, - літ. А1, літньою кухню - літ. Б, сарай - літ. В, льох - літ. Г, дизельну літ. Д, вбиральню літ. Е. (т. 1, а.с. 15).
Згідно із договором купівлі-продажу, укладеному 15.04.2004 року між ВКП «Діана» Спортивного товариства військових мисливців та рибалок Східного регіону Збройних Сил України та Данилівського дослідного державного лісгоспу (нині - Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція») власником зазначеного майна є Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» (т. 2, ас. 1, 2, 3-4).
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог військового прокурора Харківського гарнізону, колегія суддів зазначає, що діяльність гарнізонних рад всеармійського військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР регламентувалась наказом Міністра оборони СРСР № 230 від 21.08.1981 року «Про введення в дію статуту Військово-мисливського товариства Міністерства оборони».
Згідно пункту 1 цього Наказу військово-мисливські товариства Міністерства оборони є добровільною спортивною організацією, яка об`єднує мисливців та рибалок військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Міністерства оборони.
Пунктом 6 Наказу передбачено, що військово-мисливські товариства округів і гарнізонів перебувають на самостійному балансі та є юридичними особами. Товариства здійснюють свою виробничо-господарську діяльність на підставі господарського розрахунку.
Відповідно до пункту 55 Наказу Ради військово-мисливські товариства гарнізонів, спортивні мисливські, риболовні господарства, будинки мисливців і рибалок, рибацько-туристичні бази та інші підприємства, які належать Раді військово-мисливським товариствам, фінансуються згідно з кошторисами ради ВМТ.
Пунктом 58 Наказу визначено, що військово-мисливські товариства зупиняють свою діяльність згідно з рішенням Міністра оборони СРСР. Грошові кошти і матеріальні цінності, залишені після ліквідації військово-мисливських товариств, переходять в розпорядження Міністерства оборони.
Після набуття самостійності Українською державою в 1991 році, майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, визначено державною власністю України, відповідно до ст. 1 Закону України від 10.09.1991 року за № 1540-ХІІ «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України».
Статтею 4 зазначеного Закону встановлено, що рішення державних органів, органів громадських, політичних, кооперативних, інших організацій і підприємств, посадових осіб, а також договори та інші угоди, прийняті чи здійснені на основі законодавства СРСР щодо зміни власника і форм власності, а також створення акціонерних та спільних підприємств за участю органів влади та управління Союзу РСР після прийняття Постанови Верховної Ради України «Про проголошення незалежності України» без узгодження з відповідними органами управління, визначеними Кабінетом Міністрів України, вважаються недійсними.
У 1992 році, ради військово-мисливських товариств військових округів вийшли зі складу Всеармійського військово-мисливського товариства колишнього СРСР, проте, в порушення п. 58 Наказу, грошові кошти і матеріальні цінності, залишені після ліквідації військово-мисливських товариств, в розпорядження Міністерства оборони не перейшли, а перейшли в користування створеного в березні того ж року Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, до складу якого увійшла Харківська гарнізонна організація Східного регіону.
За змістом Постанови Верховної Ради України від 04.02.1994 року N 3943-XII «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю.
Кабінету Міністрів України доручено у встановленому порядку визначити органи управління зазначеним майном, що тимчасово виконуватимуть ці функції до законодавчого визначення правонаступників зазначеного майна відповідно до п. 2 цієї постанови.
На виконання зазначеної постанови 13.01.1995 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про визначення органів управління майна загальносоюзних громадських організацій колишнього СРСР», згідно з якою на Міністерство оборони України покладено повноваження органу управління майном підприємств, організацій та об`єктів колишнього Військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР.
В свою чергу, на виконання урядового рішення 25.10.2000 року начальником розквартирування військ і капітального будівництва Збройних Сил України начальником головного Управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України видано розпорядження № 12р щодо проведення інвентаризації та прийому майна Товариства військових мисливців та рибалок.
Головою Центральної ради товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України 27.10.2000 року виданий наказ № 81 про проведення інвентаризації та передачі основних фондів. Наказ № 92-07 про проведення інвентаризації та передачі основних фондів був виданий 08.11.2000 року головою спортивного товариства військових мисливців та рибалок Східного регіону Збройних Сил України.
Статтею 3 Закону України від 06.12.1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 14 цього Закону майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління
Статтею 1 Закону України від 21.09.1999 року № 1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
За приписами ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.
У частинах 1, 2 ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» встановлено, що відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Порядок такого відчуження визначається Урядом України.
Пунктом 9 постанови Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року № 1225 «Про затвердження Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах» встановлено, що облік військового майна ведеться шляхом запису (відображення) в книгах (картках) обліку, інших матеріальних носіях інформації (далі - облікові документи) даних про кількість, якісний (технічний) стан, облікові та заводські номери, вартість (ціну) військового майна, а також про його рух, втрату та нестачу.
Та обставина, що нерухоме майно, зокрема, будинок мисливця та рибалки - будинок літ. А1, їдальня для офіцерів і службовців (літня кухня) - літ. Б, склад без опалення (сарай) - літ. В, льох - літ. Г, електростанція (дизельна) літ. Д, вбиральня літ. Е., яке знаходиться на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2000 року № 134 (а.с. 24, 25) внесено до облікових документів (тоді) Харківської КЕЧ підтверджується матеріалами справи (т. 1, а.с. 38-49).
За приписами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 51 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у ст. 49 цього Кодексу, відповідач має право визнати адміністративний позов повністю або частково, подати заперечення проти адміністративного позову.
Матеріали справи свідчать, що відповідач виконавчий комітет Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області своїм правом щодо подання заперечень проти адміністративного позову не скористався, постанову суду першої інстанції, якою скасовано рішення відповідача, в апеляційному порядку не оскаржив, судам першої та апеляційної інстанцій жодних доказів в обґрунтування висновку, покладеного в основу прийнятого 09.03.2004 року рішення № 23 щодо належності по праву власності ВКП «Діана» вищезазначених нежитлових приміщень, відповідач не надав.
Також, відповідачем не надано доказів врахування при прийнятті оскаржуваного рішення повноважень органу управління майном організацій колишнього Військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР Міністерства оборони України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.1995 року «Про визначення органів управління майна загальносоюзних громадських організацій колишнього СРСР» та положень Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».
Колегія суддів зазначає, що рішення зборів Ради Харківської гарнізонної організації Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України від 17.02.2004 року (протокол № 2) щодо надання ВКП «Діана» дозволу на оформлення правовстановлюючих документів на будівлі та споруди бази Русько-Лозівського мисливського господарства та на реалізацію ВКП «Діана» цього господарства Данилівському дослідному державному лісгоспу (т. 2, а.с. 82-86), не виключає обов`язку відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення враховувати положення вищезазначених Законів України та урядових актів.
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення № 23 від 09.03.2004 року прийняте відповідачем не у спосіб, що передбачений вищезазначеними законами України та без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, у зв`язку з чим дане рішення судом обґрунтовано скасовано.
Відповідно до положень ст. 100 КАС України (в редакції, що була чинною на час розгляду та вирішення заяви військового прокурора Харківського гарнізону про поновлення строку звернення до адміністративного суду) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо поважності причин пропуску військовим прокурором Харківського гарнізону строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що підставою для звернення військового прокурора до адміністративного суду з даним позовом послугували висновки і, зокрема, доповідна записка помічника військового прокурора Харківського гарнізону Волик О.Г. від 07.02.2011 року про результати виконання п. 6 розширеного засідання колегії генеральної прокуратури України від 23.10.2009 року, завдання військової прокуратури Центрального регіону України (вих. № 11/7010 від 29.12.2009 року), п. 6 рішення розширеного засідання колегії Військової прокуратури Центрального регіону України від 17.01.2011 року щодо перевірки законності використання Товариством військових мисливців та рибалок Збройних Сил України та його структурними підрозділами державного майна та земель оборони (т. 2, а.с. 216-228).
Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що факт винесення оскаржуваного рішення виконкому був відомий державним органам, у тому числі органам прокуратури та контролюючим органам Міністерства оборони України задовго до дати подання позову обґрунтовані посиланням на акт КРУ від 30.09.2006 року, оскільки з примірника цього акту (т. 1, а.с. 107-109) вбачається, що в графі «Акт погоджено з начальником КЕВ м. Харкова» данні по погодження відсутні.
Також, критично колегія суддів оцінює доводи апеляційної скарги стосовно не вирішення питання ідентифікації майна, щодо якого було винесено оскаржене рішення відповідача, та відсутності доказів на підтвердження факту походження майна, вказаного у оскаржуваному рішення виконкому Русько-Лозівської сільської ради.
Так, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що отримано ВКП «Діана» 25.03.2004 року, підставою для його видачі послугувало рішення виконкому Русько-Лозівської сільської ради № 23 від 09.03.2004 року. При цьому, як вбачається із змісту
Із зазначеного свідоцтва вбачається, що згідно із рішенням виконкому Русько-Лозівської сільської ради № 23 від 09.03.2004 року ВКП «Діана» по праву власності належить: будинок - літ. А1, літньою кухню - літ. Б, сарай - літ. В, льох - літ. Г, дизельна літ. Д, вбиральня літ. Е. Адреса об`єкту Харківська область, дергачівський район, с. Руська Лозова, пров. Ольховий, № 15.
Відповідно до облікових документів Харківської КЕЧ у 2000 році на облік було прийнято військове майно: будинок мисливця та рибалки - будинок літ. А1, їдальня для офіцерів і службовців (літня кухня) - літ. Б, склад без опалення (сарай) - літ. В, льох - літ. Г, електростанція (дизельна) літ. Д, вбиральня літ. Е., яке знаходиться на земельній ділянці за адресою с. Руська Лозова, Дергачівського району, Харківської області, провулок Ольховий, № 15.
При цьому, з урахуванням рішення засідання Ради Харківської гарнізонної організації Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України від 17.02.2004 року (протокол № 2) про надання дозволу ВКП «Діана» реалізувати Данилівському дослідному ліспгоспу базу Русько-Лозівського мисливського господарства, збігаються місце розташування і визначення цього майна як база Русько-Лозівського мисливського господарства, що розташована на земельній ділянці за адресою с. Руська Лозова, Дергачівського району, Харківської області, провулок Ольховий, № 15. Також, збігається загальна площа зазначених нежитлових будівель і споруд, що дорівнює 43,7 кв.м. Колегія суддів вважає, що розбіжності в найменуванні нежитлових будівель/споруд за обліком Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова і Данилівського дослідного державного лісгоспу не є свідченням того, що ці будівлі/споруди до прийняття відповідачем оскаржуваного рішення не входили до складу бази Русько-Лозівського мисливського господарства та не входили до складу об`єктів колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил України.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Данилівського дослідного державного лісгоспу щодо вирішення справи неповноважним судом свого підтвердження не знайшли. Так, зазначене твердження апелянта обґрунтоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази додержання порядку, встановленого ст. 15-1 КАС України, на підставі яких можна було б з`ясувати порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого ч. 3 ст. 15-1 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що основні положення щодо автоматизованої системи документообігу суду регламентуються статтею 15-1 КАС України. Одним із основних завданнями автоматизованого документообігу є об`єктивний та неупереджений розподіл справ між суддями з додержанням принципів черговості та однакової кількості справ для кожного судді. Ця норма спрямована на те, щоб розподіл справ між суддями здійснювався автоматично, що унеможливить сторонній вплив на цей процес і тим самим посилить гарантії незалежності суддів при здійсненні судочинства. Відповідно до ч. 6 ст. 15-1 КАС України порядок функціонування автоматизованої системи документообігу суду Рада суддів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України врегулювала Положенням про автоматизовану систему суду.
Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності. Принцип вірогідності полягає у непередбачуваності конкретного судді, який буде розглядати справу.
Відповідно до рішення Ради суддів України від 26.11.2010 року № 30, яким затверджено Положення про автоматизовану систему документообігу суду, в редакції станом 16.03.2011 року, протокол автоматичного розподілу судових справ до матеріалів справи не долучається.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що за відсутністю належних доказів доводи апеляційної скарги про розгляд даної справи неповноважним судом ґрунтуються на припущеннях.
Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що 10.10.2011 року до розгляду звернення військового прокурора Харківського гарнізону про поновлення строку звернення до адміністративного суду та ухвалення відповідного рішення з цього питання головуючий суддя по справі повідомила процесуальні дії зацікавленій стороні у заборонений законом спосіб спілкування із прокурором. Як вбачається із журналу судового засідання від 10.10.2011 року та журналів наступних судових засідань по даній справі представники третіх осіб, інтереси у справі яких співпадають, - Харківської гарнізонної організації Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» при наявності сумнівів в неупередженості суду не скористалися своїм правом заявити відвід судді.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 121 Конституції України, ч.ч. 2, 5 ст. 36-1 Закону України від 05.11.1991 року N 1789-XII «Про прокуратуру» (в редакції, що булла чинною на час звернення військового прокурора Харківського гарнізону до адміністративного суду) на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 60 КАС України (в редакції, що булла чинною на час звернення військового прокурора Харківського гарнізону до адміністративного суду) прокурор здійснює в суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного процесу.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст.ст. 201, 202 КАС України, для зміни чи скасування постанови суду першої інстанції та, відповідно, для задоволення апеляційної скарги.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 185, 195, 196, 198 ч. 1 п. 1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Данилівського дослідного державного лісгоспу залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2011 року без змін.
Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова
Судді (підпис) Л.О. Донець
(підпис) О.І. Сіренко

Повний текст ухвали виготовлений і підписаний 23 березня 2015 року