Справа № К/9991/765/12-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року м. Київ К/9991/765/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Херсонської області

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15.06.2010 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2011 р.

у справі №2а-1516/10/2170

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецформула»

до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Херсонської області

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецформула» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Херсонської області (далі - відповідач) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15.06.2010 р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2011 р., позовні вимоги задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.12.2009 р. №/0.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач на адресу суду касаційної інстанції надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Працівниками податкового органу проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2007 р. по 30.09.2009 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 р. по 30.09.2009 р., про що складено акт від 18.12.2009 р. №735/23/34256002, яким встановлено порушення позивачем вимог п.п.7.3.2, п.п.7.3.3 п.7.3 ст.7, п.п.11.2.3 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у результаті чого завищено податок на прибуток у періодах: півріччя 2008 року на 46 241,00 грн.; 9 місяців 2008 року на 154 016,00 грн.; 2008 рік на 123 621,00 грн., а також занижено податок на прибуток у періодах: І квартал 2009 року на 2 531,00 грн.; півріччя 2009 року на 120 197,00 грн.; 9 місяців 2009 року на 264 990,00 грн.

За результатами проведеної перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.12.2009 р. №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 155 506,00 грн., з яких 141 369,00 грн. за основним платежем та 14 137,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом перевіряємого періоду імпортував сільськогосподарську техніку та добрива на територію України. 95% витрат на придбання товарів, робіт, послуг складають витрати на придбання імпортованого товару. Зовнішньоекономічні контракти з іноземними постачальниками були укладені з відстрочкою платежу, тобто за першою подією - ввезення та оприбуткування товару. Для сплати нерезиденту придбаного товару позивачем здійснювалася купівля валюти (долар США та євро) на міжбанківській валютній біржі по комерційному курсу.

Позивач при відображенні валових витрат по першій події (оприбуткування товару), здійснював перерахунок вартості товару, раніше включених до складу валових витрат, після здійснення оплати у зв'язку зі зміною курсу валюти.

При цьому, податковий орган з посиланням на п.п. 11.2.3 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» вважає, що датою збільшення валових витрат платника податків є дата оприбуткування імпортованих товарів, а оскільки першою подією при віднесенні валових витрат імпортованих товарів є фактичне їх оприбуткування (отримання), позивач був зобов'язаний оприбуткувати придбаний товар за вантажно-митними деклараціями, виходячи з курсу НБУ на момент митного оформлення цих товарів. Відповідач вказує на те, що у подальшому, при перерахуванні коштів за отримані товари, перерахування валових витрат не відбувається, оскільки відповідно до п.п. 7.3.3 п.7.3 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» заборгованість в іноземній валюті не виникає, а розрахунки за поставлений товар є умовно проведеними в день оприбуткування товарів.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що вартість придбаних товарів за іноземну валюту визначається виходячи з курсу Національного банку України цієї валюти на момент такого придбання.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем збільшено валові витрати на 1 267 260,00 грн. на момент фактичного отримання товару по їх вартості за валютним обмінним курсом Національного банку України на дату оприбуткування та в подальшому здійснено перерахунок вартості отриманих товарів по імпорту на дату оплати, що на думку податкового органу є порушенням п.п.7.3.1, 7.3.2 п.7.3 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.8 цієї статті.

Підпунктом 11.2.3 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з нерезидентами є дата оприбуткування платником податку товарів (а при їх імпорті - також робіт (послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для робіт (послуг), - дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати (у тому числі часткової або авансової).

Згідно п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» отримані (нараховані) платником податку доходи в іноземній валюті у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду перераховуються в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, що діяв на дату отримання таких доходів та не підлягають перерахуванню у зв'язку із зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

Відповідно до п.п.7.3.2 п.7.3 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» витрати, понесені (нараховані) платником податку в іноземній валюті протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до валових витрат такого платника податку, визначаються у сумі, що має дорівнювати балансовій вартості такої іноземної валюти, визначеної згідно із положеннями підпунктів 7.3.1, 7.3.4, 7.3.6 цієї статті, і вони не підлягають перерахуванню у зв'язку із зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

Тобто витрати, понесені платником у зв'язку з придбанням товарів та послуг, вартість яких відноситься до складу валових витрат, визначаються в сумі балансової вартості іноземної валюти та декларуються в день оприбуткування таких товарів або послуг.

Але визначити на цю дату розмір валових витрат по розрахунку з нерезидентом неможливо, так як балансова вартість валюти стане відома тільки після проведення фактичного розрахунку. А тому здійснення коригування валових витрат після проведення оплати нерезиденту фактично є доведенням валових витрат до рівня справжньої балансової вартості валюти.

Таким чином, формування позивачем валових витрат при імпортних операціях, виходячи з балансової вартості іноземної валюти, відповідає вимогам Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення від 30.12.2009 р. №/0.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Херсонської області залишити без задоволення.

2. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15.06.2010 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2011 р. у справі №2а-1516/10/2170 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.