Справа № А36/672-07
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Київ Н/800/10/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Пилипчук Н.Г.,

при секретарі Ігнатенко О.В.,

за участю представників сторін:

позивача - Запорожця Д.Б.,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні заяву приватного акціонерного товариства "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія" (далі - Товариство)

про перегляд за нововиявленими обставинами

постанови Вищого адміністративного суду України від 12.01.2012

у справі № А/36/672-07

за позовом Товариства

до спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську (далі - Інспекція)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2007 року Товариство звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 08.05.2007 № /0, згідно з яким позивачеві визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 6 185 639,72 грн. (у тому числі 3 092 819,86 грн. за основним платежем та 3 092 819,86 грн. за штрафними санкціями).

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2007, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2009, позов задоволено з тих мотивів, що за наявності у платника прибутку власне збитковий характер окремих операцій з купівлі-продажу обладнання не може бути підставою для виключення з податкового обліку платника витрат за цими операціями.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 12.01.2012 зазначені судові акти зі спору скасовано; у позові відмовлено. У прийнятті цієї постанови суд касаційної інстанції виходив з відсутності ділової мети в операціях з продажу обладнання за ціною нижче ціни його придбання, у зв'язку з чим витрати за розглядуваними операціями не породжують правові наслідки у податковому обліку платника.

Товариством було подано заяву про перегляд цієї постанови за нововиявленими обставинами, в якій заявник просить скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 12.01.2012 та прийняти ухвалу, якою скаргу Інспекції залишити без задоволення, а судові акти першої та апеляційної судових інстанцій - без змін.

Як на нововиявлену обставину у розглядуваній справі Товариство послалося на Висновок про незалежну оцінку майна - вартості групи електротехнічного обладнання та комплектуючих, складений суб'єктом оціночної діяльності товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт-Конгрес», який засвідчує відповідність ціни продажу спірного обладнання ринковій вартості; заявник стверджує, що про існування цього висновку він дізнався лише у січні 2015 року за наслідками проведення Товариством службового розслідування щодо обставин та причин відчуження цього обладнання за ціною нижчою від ціни його придбання.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши матеріали поданої заяви, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне задовольнити вимоги Товариства, викладені у цій заяві.

У пункті 1 статті 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права (набув чинності, в тому числі для України, 23 березня 1976 року) проголошено, що кожен має право при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що висувається проти нього, або при визначенні його прав і обов'язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Судове рішення не може бути визнано справедливим та правосудним, а судовий захист - повним та ефективним, якщо допущено судову помилку.

Статтею 14 (пункт 6) Міжнародного пакту передбачено, що судове рішення підлягає перегляду, якщо «якась нова чи нововиявлена обставина незаперечно доводить наявність судової помилки».

Наведене положення міжнародного акта відображено у нормах процесуального права України, зокрема, у частині першій статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), відповідно до якої постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами.

За змістом частини другої цієї ж статті КАС підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Отже, за змістом наведеної норми процесуального права, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Тобто нововиявлені обставини є фактичними даними, які свідчать про помилковість висновків суду у зв'язку з тим, що при розгляді справи існували істотні обставини, які не були відомі учасникам спору, а, відтак, й адміністративному суду.

За наявності обставин, що відповідають наведеним критеріям, судове рішення є необґрунтованим, позаяк фактичний склад, встановлений адміністративним судом, є неповним та не відповідає об'єктивній істині.

Наведене допускає можливість визнання нововиявленою обставиною нового доказу відносно вже дослідженого судом факту за умови доведення заявником об'єктивної неможливості отримання цього доказу на час розгляду справи у звичайному порядку.

У справі, що розглядається, неможливість подання висновку про відповідність ціни продажу спірного обладнання, за якою воно було відчужено платником приватному підприємству «Магнат-Плюс», звичайній ринковій вартості зумовлена тим, що незалежна оцінка цього майна була проведена суб'єктом оціночної діяльності за замовленням названого контрагента позивача для прийняття економічного рішення про придбання вказаного обладнання; позивач не був та не міг бути обізнаним щодо обставин та факторів, якими керувався контрагент-покупець при вирішенні питання щодо доцільності придбання спірного обладнання та при узгодженні його ціни.

Вказані обставини стали відомі заявникові за наслідками розсилання суб'єктам оціночної діяльності, перелік яких міститься на офіційному сайті Фонду державного майна України, запитів у рамках проведення службового розслідування за рішенням правління Товариства (протокол засідання правління Товариства від 24.01.2014), та отримання відповіді від товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-Конгрес» (05.01.2015).

Наведене обґрунтовує відсутність у Товариства реальної можливості мати відомості про обставини, на які заявник посилається як на нововиявлені, під час вирішення спору в загальному порядку.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

В силу вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2 цієї ж статті Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку про те, що однією з визначальних умов зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є здійснення господарської операції в рамках провадження господарської діяльності платника.

Згідно з визначенням, наведеним у пункті 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Отже, мета отримання доходу є кваліфікуючою ознакою господарської діяльності, що передбачає наявність розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності в цілому, а відтак і в кожній господарській операції, з яких складається господарська діяльність платника.

Наведене, однак, не означає обов'язкову прибутковість кожної окремої операції, адже у вказаній нормі йдеться не про позитивний фінансовий результат та не про прибуток як об'єкт оподаткування, а про доход як один з елементів обчислення бази оподаткування. Господарська операція, спрямована на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є об'єктивним процесом здійснення господарської діяльності, яка опосередковується комерційним ризиком неодержання очікуваного доходу.

До того ж, можливість врахування від'ємного значення об'єкта оподаткування у результатах наступних податкових періодів (передбачена, зокрема, статтею 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначає порядок) свідчить про те, що податкове законодавство допускає нерентабельність окремих господарських операцій та не тягне обов'язкове виключення витрат за такими операціями з податкового обліку платника.

Збитковість операції виключає можливість її відображення у податковому обліку у разі доведення податкового органу відсутності у платника розумної ділової мети, свідомого здійснення платником завідомо збиткових операцій з метою отримання, зокрема, податкових переваг тощо.

Втім у справі, що переглядається, Інспекцією не доведено, що операції Товариства з купівлі-продажу спірного обладнання не були спрямовані на одержання прибутку навіть за умови досягнення платником поставлених завдань (тобто мали завідомо збитковий характер); відповідачем не подано доказів щодо невідповідності дій суб'єкта господарювання (позивача у справі) звичаям ділового обороту, господарській розумності тощо.

А відтак за наявності доказів відповідності ціни продажу спірного обладнання звичайній ринковій вартості та відсутності фактичних даних, що свідчили про недобросовісність Товариства (як-от, зокрема, у разі домінування податкової мети над комерційної метою), відсутні підстави для висновку про законність донарахування за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

За таких обставин Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне задовольнити заяву Товариства про перегляд постанови суду касаційної інстанції від 12.01.2012 за нововиявленими обставинами.

Керуючись статтями 160, 167, 245, 252, 253 КАС, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву приватного акціонерного товариства "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія" про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 12.01.2012 у справі № А/36/672-07 задовольнити.

2. Постанову Вищого адміністративного суду України від 12.01.2012 у справі № А/36/672-07 скасувати.

3. Касаційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську залишити без задоволення.

4. Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2007 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2009 у справі № А/36/672-07 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
Н.Г. Пилипчук