Справа № 826/1743/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/1743/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

23 березня 2015 року №826/1743/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Україна»

до

міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Справу №826/1743/15 розглянуто в письмовому провадженні згідно із приписами частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Міжрегіональним головним управлінням Міністерства доходів і зборів - Центральним офісом з обслуговування великих платників проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування товариством з обмеженою відповідальністю «АДМ Україна» від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту і бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за період з вересня 2013 року по травень 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «АДМ Україна» пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення платником податків суми податкового кредиту та від’ємного значення на загальну суму 586 924,00 грн.

Крім того, перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «АДМ Україна» підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на загальну суму податку на додану вартість в розмірі 586 924,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 17.10.2014 №1196/28-10-37-20-33546533 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «АДМ Україна» та його контрагентами:

фермерським господарством «Родомир-Агро» за договором від 20.09.2013 №17/Д;

фермерським господарством «Ірина-М» за договором від 05.11.2013 №150/Н;

товариством з обмеженою відповідальністю «Дружба Плюс» за договором від 24.03.2014 №90Д.

Як вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю «АДМ Україна» (покупець) та фермерським господарством «Родомир-Агро» (продавець) укладено договір купівлі-продажу соняшнику власного виробництва перша поставка від 20.09.2013 №17/Д, відповідно до якого, продавець поставляє та передає у власність, а покупець приймає та здійснює оплату за насіння соняшнику власного виробництва перша поставка на умовах, передбачених даним договором.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору купівлі-продажу соняшнику власного виробництва перша поставка від 20.09.2013 №17/Д; видаткової накладної; карток аналізу зерна; складської квитанції на зерно; акту прийому передачі; витягу з рахунку; податкових накладних за відповідні періоди.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «АДМ Україна» (покупець) та фермерським господарством «Ірина-М» (продавець) укладено договір купівлі-продажу соняшнику власного виробництва перша поставка від 05.11.2013 №150/Н, відповідно до якого, продавець поставляє та передає у власність, а покупець приймає та проводить розрахунок за насіння соняшнику власного виробництва перша поставка на умовах, передбачених даним договором.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції позивачем надано суду копії: договору купівлі-продажу соняшнику власного виробництва перша поставка від 05.11.2013 №150/Н; видаткових та податкових накладних за відповідні періоди; товарно-транспортних накладних за відповідні періоди; реєстрів накладних на прийняте сім’яне зерно; складських квитанцій на зерно.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «АДМ Україна» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальність «Дружба Плюс» (продавець) укладено договір купівлі-продажу соняшнику власного виробництва перша поставка від 24.03.2014 №90/Д, відповідно до якого, продавець поставляє та передає у власність, а покупець приймає та здійснює оплату за насіння соняшнику власного виробництва перша поставка на умовах, передбачених даним договором.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції позивачем надано суду копії: договору купівлі-продажу соняшнику власного виробництва перша поставка від 24.03.2014 №90/Д; видаткової та податкової накладної; аналізів зерна; складських квитанцій на зерно; витягу з рахунку.

Також, на обґрунтування реальності господарських операцій за вище вказаними договорами, позивачем надано докази можливості зберігання придбаного зерна в належних умовах, що підтверджується договорами складського зберігання зерна укладеними із третіми особами від 20.09.2013 №24, від 06.09.2013 №01/0609, від 25.09.2013 №78.

Окрім того на підтвердження ділової доцільності взаємовідносин із контрагентами позивачем надано контракти з третіми особами на експорт зерна позивачем.

З огляду на зазначене, проаналізувавши всі договори, які були укладені між позивачем та його контрагентами, за перевіряємий період, судом встановлено, що надані послуги повністю пов’язані із господарською діяльністю позивача та направлені на отримання прибутку.

У свою чергу, міжрегіональним головним управлінням Міністерства доходів і зборів - Центральним офісом з обслуговування великих платників на спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «АДМ Україна» та його контрагентами вказано на акти:

Східно-Дніпровської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління Міністерства доходів і зборів у Дніпропетровській області від 08.01.2014 №1/22/38081573 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фермерського господарства «Родомир-Агро», з питань дотримання вимог податкового законодавства за періоді з 01.09.2013 по 30.09.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.09.2013 по 30.09.2013»;

державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва головного управління Міністерства доходів і зборів України у Миколаївській області від 09.12.2013 №234/14-03-22-08/32819855 «Про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальність «Агро-Капітал-Інвест»;

державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва головного управління Міністерства доходів і зборів України у Миколаївській області від 16.10.2013 №257/14-03-22-08/32819855 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальність «Агро-Капітал-Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за періоді з 01.08.2013 по 31.08.2013»;

Доманівського відділення Первомайської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління Міністерства доходів і зборів у Миколаївській області від 08.04.2014 №31/14-18-22-01/33525089 «Про неможливість проведення зустрічної звірки фермерського господарства «Ірина-М» за період листопад 2013 року по лютий 2014 року»

Криворізької південної об’єднаної державної податкової інспекції головного управління Міністерства доходів і зборів у Дніпропетровській області від 29.07.2014 №742/22.01-34/30871269 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальність «Дружба Плюс» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків за березень 2014 року».

Аналізуючи зміст акту перевірки міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, суд приходить до висновку, що висновки контролюючого органу зроблені на припущеннях, без дослідження руху активів в процесі здійснення господарських операцій, за відсутності доказів щодо порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин.

Так, ані акт перевірки по позивачу, ані акти по контрагентах не містять аналізу дотримання сторонами внаслідок господарських взаємовідносин податкової дисціплини, доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), “Булвес” АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.