Справа № 806/771/15
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Житомир справа № 806/771/15

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Попової О. Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови від 13.02.2015 (ВП №46466915),-

встановив:

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області звернулось до суду з позовом в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області від 13.02.2015 року (ВП №46466915) про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду №806/2898/14 виданого 09.02.2015 року про зобов"язання УМВС України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 29 травня 2014 року по день поновлення на посаді. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначило, що спірна постанова є такою, що не підлягає виконанню, оскільки наказу про поновлення на посаді ОСОБА_1 не видано, різницю грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не нараховано, так як дата поновлення на посаді останнього не відома.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та не заперечив щодо розгляду справи в порядку письмового провадження, про що подав відповідну заяву.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився. Подав до суду письмові заперечення на позовну заяву.

Суд вважає за можливе розгляд справи провести в порядку письмового провадження у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року по справі № 806/2898/14 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу від 29 травня 2014 року № 148 о/с, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення, позовні вимоги задоволено, зокрема, зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю грошового забезпеченні за час вимушеного прогулу в період з 29 травня 2014 року по день поновлення на посаді.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області залишено без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року - без змін. Вказане рішення набрало законної сили.

На підставі вказаного судового рішення ОСОБА_1 видано виконавчий лист №806/2898/14 від 09.02.2015 року, який пред"явлено для примусового виконання до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області.

Постановою Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області від 13.02.2015 року відкрито виконавче провадження (ВП№46466915) з примусового виконання виконавчого листа №806/2898/14 від 09.02.2015 року про зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю грошового забезпеченні за час вимушеного прогулу в період з 29 травня 2014 року по день поновлення на посаді.

Досліджуючи правомірність винесення оскаржуваної постанови судом встановлено наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 17 Закону визначено, що підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4)виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Статтею 19 Закону передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувана або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом, 4) в інших передбачених законом випадках.

Положеннями ст. 26 Закону визначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно уе встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувану за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Судом встановлено, що державним виконавцем цілком правомірно, у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 806/2898/14 виданого 09.02.2015 року Житомирським окружним адміністративним судом про зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю грошового забезпеченні за час вимушеного прогулу в період з 29 травня 2014 року по день поновлення на посаді.

Щодо зазначеного в позовній заяві, що спірна постанова є такою, що не підлягає виконанню, оскільки наказу про поновлення на посаді ОСОБА_1 не видано, різницю грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не нараховано, так як дата поновлення на посаді останнього відсутня, то суд зазначає наступне.

Статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувана чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Доказів на підтвердження того, що позивач скористався вказаним правом до суду не надано.

Суд не бере до уваги доводи позивача відносно невідповідності постанови про відкриття виконавчого провадження п. 1.5.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 489/20802 від 02.04.2012 року, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження є єдиного зразка і формується за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, який затверджений Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2003 р. за N 388/7709.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв у межах своєї компетенції та на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із чим, суд не знаходить заявлені позовні вимоги обґрунтованими, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 128, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

В задоволенні позовних вимог Управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова