Справа № 826/3473/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 березня 2015 року 08:30 № 826/3473/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особа без самостійних вимог на предмет спору Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Левченко Світлани Василівни Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк"
прозобов'язати вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Левченко Світлани Василівни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», в якій просить суд: зобов'язати державного виконавця Левченко Світлану Василівну Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №16073109 по відношенню до ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1); зобов'язати державного виконавця Левченко Світлану Василівну Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з невизначеного майна (всього майна) накладеного в рамках виконавчого провадження ВП №16073109 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника (НОМЕР_1).

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2015 відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 11.03.2015, яке в подальшому відкладалось з метою отримання додаткових доказів для вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Під час розгляду справи позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з огляду на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судові засідання не прибув, про дату час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Подав через канцелярію суду письмові пояснення по суті позову, в яких зазначив, що підстави для скасування арешту відсутні.

Суд протокольною ухвалою заміненив неналедного відповідача - Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві Левченко Світлану Василівну на належного - Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві

Справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 13.01.2006 отримала кредит в ЗАТ «Альфа-Банк» на підставі кредитного договору № 400048085 від 12.01.2006. Сума кредиту склала 5 652,22 грн.

У зв'язку з простроченням позивачем одного з платежів по кредиту, ЗAT «Альфа-Банк» (через свого представника ТОВ «EKOЛЛ») звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу.

В подальшому, згідно судового наказу від 08.04.2008 по справі № 2н-276/08, наказано стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти всього в сумі 17 464,15 грн., в т.ч.: 1 430,88 грн. - заборгованість за кредитом, 15 931,46 грн. - пені, 173,62 грн. - витрат по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Як зазначає позивач, в листопаді 2009 вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження № 16073109 від 02.11.2009, в якій була зазначена до стягнення вищевказана сума та повідомлялося про накладення арешту на все майно.

Підставою для відкриття виконавчого провадження, як вказано в зазначеній вище постанові, став судовий наказ № 2н-276, виданий 05.10.2009 Шевченківським районним судом міста Києва та заява стягувача, подана до Державної виконавчої служби Святошинського району міста Києва 29.10.2009.

В зв'язку з відсутністю на праві приватної власності у ОСОБА_1 будь-якого майна, 07.11.2011 відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Крім того, постановлено припинити чинність арешту майна та постановлено скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Однак, незважаючи на припинення арешту майна та скасування інших заходів примусового виконання рішення в рамках постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.11.2011 по ВП № 16073109, згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 23.02.2015, в реєстрі обліковується запис про арешт майна ОСОБА_1 на підставі постанови ВДВС Святошинського РУЮ в межах суми 17 464,15 грн.

За таких обставин позивач звернулась до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 19 зазначеного Закону в редакції, чинній на момент винесення постанови від 02.11.2009, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

В ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами державного виконавця може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Як зазначила позивач, в листопаді 2009, нею дійсно було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження, втім, у зв'язку з відсутністю матеріальної можливості протягом 7 днів з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, сума в розмірі 17 464,15 грн. самостійно погашена не була.

В той же час, як зазначено вище, 07.11.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем за наслідками повернення виконавчого документа стягувачу, фактично не вчинено дій по зняттю арешта з рухомого майна позивача, суд вважає, що позовні вимоги в частині зняття арешту з майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на не стягнення в рамках виконавчого провадження

№ 16073109 виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією і проведенням виконавчих дій, судом відхиляються, враховуючи наступне.

Як зазначено в п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2010 № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до певних видів відповідальності за невиконання рішення у добровільному порядку та порушення обов'язків, що покладаються на осіб, які беруть участь у виконавчому процесі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її добровільного невиконання, виконується примусово в установленому Законом порядку шляхом накладення стягнення на заробітну плату, інші види доходів боржника чи на його майно.

Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на учасників виконавчого провадження, громадян і посадових осіб за невиконання покладених на них обов'язків щодо вчинення необхідних процесуальних дій у виконавчому провадженні, не виконана добровільно, є підставою для її примусового виконання шляхом звернення стягнення на заробіток чи інші доходи оштрафованої особи, а за їх відсутності - на її майно.

За змістом п. 8 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тобто, в разі не стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, державний виконавець не позбавлений можливості винести постанову про стягнення виконавчого збору та виділити її в окреме виконавче провадження, чого, в даному випадку, відповідачем зроблено не було, внаслідок чого посилання відповідача на на не стягнення в рамках виконавчого провадження № 16073109 виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією і проведенням виконавчих дій, є безпідставними.

Водночас, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і щодо виходу за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві по не зняттю арешту з майна ОСОБА_1, що накладений постановою від 02.11.2009 по ВП № 16073109.

Позовна вимога про зобов'язання відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №16073109 по відношенню до ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, вищевказана позовна вимога розцінюється Окружним дміністративним судом міста Києва саме втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві по не зняттю арешту з майна ОСОБА_1, що накладений постановою від 02.11.2009 по ВП №16073109.

3. Зобов'язати ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві зняти арешт з майна ОСОБА_1, що накладений постановою від 02.11.2009 по ВП №16073109.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Судові витрати в сумі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп. присудити на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Кобилянський