Справа № 826/19970/13-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року м. Київ К/800/35407/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства «Дагда-2013» на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 12.03.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 року у справі за позовом Приватного підприємства «Дагда-2013» до Міністерства екології та природних ресурсів України про скасування наказу,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Приватне підприємство «Дагда-2013» звернулося до окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства екології та природних ресурсів України про скасування наказу.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 12.03.2014 року у задоволенні позовних вимог Приватному підприємству «Дагда-2013» було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 року апеляційну скаргу Приватного підприємства «Дагда-2013» було залишено без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 12.03.2014 року - без змін.

У касаційній скарзі Приватне підприємство «Дагда-2013», не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 12.03.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Міністерством екології та природних ресурсів України подано заперечення на касаційну скаргу, в яких воно просить залишити касаційну скаргу Приватного підприємства «Дагда-2013» без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Міністерством екології та природних ресурсів України подано клопотання про залучення Державної екологічної інспекції України третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. Дане клопотання обґрунтоване тим, що Державна екологічна інспекція України є органом державної влади, який безпосередньо застосовує Методику визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства. затверджену наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 27.10.1997 року № 171.

Відповідно до частини 2 статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у будь-який час до закінчення судового розгляду, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням осіб, які беруть участь у справі. Якщо адміністративний суд при прийнятті позовної заяви, підготовці справи до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Враховуючи, що відповідач не обґрунтував, як саме рішення по даній справі може вплинути на права та обов'язки Державної екологічної інспекції України, заявлене ним клопотання не може бути задоволено.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Приватного підприємства «Дагда-2013» задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 27.10.1997 року № 171 затверджено Методику визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства.

Вважаючи, що Методика визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства порушує норми Цивільного кодексу України вже на момент свого затвердження, всупереч імперативним приписам статті 453 ЦК УРСР розраховує шкоду не як фактично заподіяні збитки, а довільно застосовуючи не передбачені законодавством «коефіцієнти» позивач звернувся до суду із даним позовом. Крім того, позивач вважає, що Методика містить арифметичні помилки.

Пунктом 1.2 роз'яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» від 27.06.2001 року № 02-5/744 передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення цього законодавства, повинна відшкодовуватись у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення або, у разі неможливості встановлення часу здійснення порушення, - на час його виявлення.

Відсутність таких такс або методик не може бути підставою для відмови у відшкодуванні шкоди. У такому випадку шкода компенсується за фактичними витратами на відновлення порушеного стану навколишнього природного середовища з урахуванням завданих збитків, у тому числі неодержаних доходів, тобто за загальними правилами природоохоронного законодавства і статтями 440, 453 Цивільного кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», вимірювання - відображення фізичних величин їх значеннями за допомогою експерименту та обчислень із застосуванням спеціальних технічних засобів.

Методика виконання вимірювань - сукупність процедур і правил, виконання яких забезпечує одержання результатів вимірювань з гарантованою точністю.

Враховуючи, що Методикою визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства розраховується розмір шкоди від забруднення земель у грошових одиницях та не передбачено вимірювання фізичних величин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що Методика не є методикою виконання вимірювань, отже не підлягає метрологічній атестації відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Відповідно до пункту 2 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, засмічення - наявність на території земельних ділянок сторонніх предметів. Методика встановлює порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб'єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і поширюється на всі землі України незалежно від форм їх власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, якою врегульовано правовідносини щодо відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

В свою чергу, відповідно до пункту 1.3 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, Методика застосовується під час встановлення розмірів шкоди від забруднення (засмічення) земель будь-якого цільового призначення, що сталося внаслідок несанкціонованих (непередбачених проектами, дозволами) скидів (викидів) речовин, сполук і матеріалів, внаслідок порушення норм екологічної безпеки у разі зберігання, транспортування та проведення вантажно-розвантажувальних робіт, використання пестицидів і агрохімікатів, токсичних речовин, виробничих і побутових відходів; самовільного розміщення промислових, побутових та інших відходів.

18.05.1998 року Державним комітетом по земельних ресурсах затверджені Технічні вказівки щодо визначення меж земельних ділянок спільної та спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб на забудованій території у населених пунктах.

Пунктом 1.2 Технічних вказівок передбачено, що Технічні вказівки визначають юридичні та технічні правила встановлення меж земельних ділянок спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб в існуючій забудові з метою створення інформації для реєстрації земельних ділянок і прав на них та визначення вартості землі і нормативів оподаткування земельної власності.

Відповідно до пункту 3.2 Методики, землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

Згідно із пунктом 3.3 Методики, факти засмічення земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

Вищенаведене свідчить про те, що позивач в обґрунтування позовних вимог покликався на акт, який не застосовується до правовідносин щодо визначення розміру шкоди за засмічення та забруднення земельних ресурсів.

Крім того, є безпідставним посилання позивача на постанову Пленуму Верховного Суду України від 25.12.1996 року № 13 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», оскільки вона втратила чинність 16.04.2004 року.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач не довів належними та допустими доказами факту безпосереднього порушення оскаржуваним наказом своїх прав та законних інтересів, а Міністерство екології та природних ресурсів України, заперечуючи проти адміністративного позову, довело правомірність оспорюваного наказу, отже відсутні підстави його скасування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій, є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Дагда-2013» - залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 12.03.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 року у справі за позовом Приватного підприємства «Дагда-2013» до Міністерства екології та природних ресурсів України про скасування наказу - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз