Справа № 192/311/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2015 р. м. Київ К/800/35210/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та його скасування,

за касаційною скаргою Головного управління юстиції у Дніпропетровській області на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 6 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року,

встановив:

В лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - управління ДВС) про визнання протиправною і скасування постанови від 23.08.2013 р. ВП № 27682010 про закінчення виконавчого провадження.

Позов обґрунтував тим, що державний виконавець неправомірно закінчив виконавче провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки рішення суду не виконане, а кримінальне провадження, внесене 07.06.2013 р. до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, на момент прийняття оскаржуваної постанови було закрито.

Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 6 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі управління ДВС, посилаючись на порушення судами норм матеріального права і неправильну оцінку обставин справи, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

В запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_4 просить залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, вказуючи на їх законність і обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2011 року у справі № 2а-3/11 задоволено позов ОСОБА_4 до голови Солонянської районної ради Дніпропетровської області про зобов'язання виконати рішення Солонянської районної ради від 04.02.2009 р. № 9-25/V "Про продаж об'єкта спільної власності територіальних громад району" - гаражів та котельні по АДРЕСА_1, в частині підписання зі ОСОБА_4 договору купівлі-продажу об'єкта аукціону - будівлі гаражу Г-2 за ціною 6258 грн та акта приймання-передачі.

06.06.2011 р. районним судом видано виконавчий лист № 2а-3/11, який пред'явлено до виконання.

Постановою державного виконавця від 18.07.2011 р. відкрито виконавче провадження ВП № 27682010 та надано боржнику семиденний строк з моменту винесення постанови для добровільного виконання рішення суду.

У зв'язку з невиконанням боржником у добровільному порядку судового рішення державним виконавцем розпочато процедуру примусового виконання рішення: 25.08.2011 р. направлено Солонянській районній раді вимогу про виконання рішення із зобов'язанням повідомити у триденний строк про вжиті заходи; 28.10.2011 р. прийнято постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 680 грн та направлено повторну вимогу про виконання рішення; 22.11.2011 р. прийнято постанову про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі (1360 грн) та викликано голову Солонянської районної ради ОСОБА_5 до державного виконавця для надання письмових пояснень щодо причин невиконання вимог виконавчого документа; 20.12.2011 р. надіслано до УДКСУ у Солонянському районі постанови про накладення штрафу і платіжні вимоги для списання коштів з рахунків боржника, які були повернуті без виконання.

06.01.2012 р. на адресу підрозділу примусового виконання рішень надійшла ухвала Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21.12.2011 р. про відстрочення виконання рішення суду до 01.06.2012 р., у зв'язку з чим постановою від 31.01.2012 р. виконавче провадження було зупинено до 01.06.2012 р.

Постановою від 01.06.2012 р. державний виконавець поновив виконавче провадження, 05.09.2012 р. вдруге направив виклик голові Солонянської районної ради ОСОБА_5 для надання письмових пояснень, а до УДКСУ у Солонянському районі - платіжні вимоги на списання сум штрафів, які вдруге були повернуті без виконання.

18.09.2012 р. голова Солонянської районної ради ОСОБА_5 на прийомі у державного виконавця надала письмові пояснення та повідомила, що Солонянською районною радою проводиться робота щодо збирання доказів, які нададуть можливість звернутися до суду із заявою про перегляд постанови Солонянського районного суду від 23 травня 2011 року за нововиявленими обставинами.

20.09.2012 р. на адресу відділу ДВС надійшов лист, в якому ОСОБА_5 зазначила про підписання нею договору купівлі-продажу гаражу. Оригінали двох примірників цих договорів були додані до листа, оскільки ОСОБА_4 для підписання договору не з'явився.

10.10.2012 р. на депозитний рахунок Головного управління юстиції у Дніпропетровській області зараховані суми штрафів, які накладалися на боржника, а 22.10.2012 р. надійшла ухвала Солонянського районного суду від 17.10.2012 р. про надання відстрочки у виконанні рішення суду на строк до 01.05.2013 р., у зв'язку з чим 07.11.2012 р. виконавче провадження було зупинено постановою державного виконавця до 01.06.2013 р. і поновлено 03.06.2013 р..

Після цього державним виконавцем було втретє направлено боржнику вимогу про виконання рішення суду.

З огляду на відсутність від боржника будь-якої інформації щодо виконання рішення, державним виконавцем 02.07.2013 р. внесено прокуратурі Дніпропетровської області подання в порядку статті 214 КПК України і статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" для надання правової оцінки діям посадових осіб Солонянської районної ради Дніпропетровської області та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

19.08.2013 р. на адресу відділу ДВС з прокуратури Солонянського району Дніпропетровської області надійшов лист від 24.07.2013 р. з повідомленням про те, що 06.06.2013 р. аналогічну заяву про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб Солонянської районної ради за умисне невиконання судового рішення подав ОСОБА_4 Вказана заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 та розпочато досудове розслідування за ч.2 ст.382 КК України, яке після проведення необхідних процесуальних дій постановою від 12.06.2013 р. було закрито у зв'язку з відсутністю в діях голови Солонянської районної ради ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення.

23.08.2013 р. державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В частині третій вказаної статті наведений перелік дій, які має право вчиняти державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом тощо.

Відповідно до статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

В силу пункту 11 частини першої статті 49 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону..

Згідно з частиною третьою статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" в разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Таким чином, виконавче провадження може бути закінчено за наявності таких обставин у їх сукупності: по-перше, якщо рішення неможливо виконати без участі боржника; по-друге, державним виконавцем застосовувались заходи впливу, які визначено статтею 89 Закону України "Про виконавче провадження"; по-третє, державним виконавцем внесено подання правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що державний виконавець не виконав всіх необхідних і передбачених законом заходів, спрямованих на виконання судового рішення, і достеменно знаючи про закриття кримінального провадження відносно боржника, не вжив будь-яких подальших заходів для виконання рішення, зокрема в порядку статті 263 КАС України і статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" не звернувся до суду із заявою про встановлення чи зміну способу і порядку виконання судового рішення, та необґрунтовано прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження, що є фактичною відмовою у виконанні рішення суду.

Проте, встановивши наявність всіх трьох умов для закінчення виконавчого провадження згідно з пунктом 11 частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", суди не зазначили, які конкретно дії ще повинен вчинити, але не вчинив державний виконавець з метою виконання судового рішення, що має зобов'язальний і немайновий характер, та які спосіб або порядок виконання судового рішення необхідно встановити (змінити), що б дозволило його виконати.

При цьому посилання судів на недостатність самого лише звернення державного виконавця до правоохоронних органів, без досягнення мети спонукати особу виконати судове рішення шляхом кримінального переслідування суперечать положенням частини третьої статті 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Неповне встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та неправильне тлумачення судами норм матеріального права згідно із статтею 227 КАС України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 6 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 червня 2014 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.