Справа № 2а/1270/3786/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року м. Київ К/9991/60798/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Луганська Луганської області Державної податкової служби

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30.05.2012 р.

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.08.2012 р.

у справі №2а/1270/3786/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубопровідні системи»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Луганська

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трубопровідні системи» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Луганська (далі - відповідач) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 30.05.2012 р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.08.2012 р., позовні вимоги задоволено, визнано противоправними дії відповідача щодо визнання нікчемними всіх правочинів, укладених позивачем за період з 01.04.2011 р. по 30.04.2011 р., викладених в акті від 02.03.2012 р. №707/23/23490082, визнано противоправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 21.03.2012 р. №, зобов'язано податкову інспекцію привести до відповідності дані обліку та особового рахунку платника податків - позивача з даними, наведеними ним у деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.04.2011 р. по 30.04.2011 р., а також стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 33,00 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Позивач зареєстрований виконавчим комітетом Луганської міської ради 09.06.2006 р. як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, що підтверджується свідоцтвом Серії А00 №713811, перебуває на податковому обліку у відповідача з 19.12.1995 р. №02346. Крім того, позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом №17164321 про реєстрацію платника податку на додану вартість Серії НБ №413820 від 16.06.2006 р.

На підставі наказу від 01.03.2012 р. №453 посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Дельфа Інг» за період з 01.04.2011 р. по 30.04.2011 р., про що складено акт від 02.03.2012 р. №707/23/23490082, яким, встановлено порушення позивачем вимог:

п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість у квітні 2011 року на 8 250,67 грн.;

п.198.1 ст.185, п.198.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено податкові зобов'язання з податку на додану вартість у квітні 2011 року на 7 730,40 грн.;

п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за квітень 2011 року на 521,00 грн.;

п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено валові витрати за ІІ квартал 2011 року на 11 889,00 грн.;

п.135, п.135.2 ст.135, п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено валовий дохід за ІІ квартал 2011 року на 38 652,00 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.03.2012 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 521,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у перевіряємий період мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Дельфа Інг».

За наслідками проведеного аналізу господарської діяльності позивача, відповідачем зроблено висновок про те, що контрагент позивача - ТОВ «Дельфа Інг» не здійснював та не міг здійснювати операції з придбання товарів (робіт, послуг) від постачальників та подальшого їх продажу на адресу покупців, а отже правочини з придбання та продажу таких товарі (робіт, послуг), укладені ТОВ «Дельфа Інг» з постачальниками та покупцями, суперечать положенням Цивільного кодексу України, іншим нормативно - правовим актам, а також моральним засадам суспільства, вчинені особами, що не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності та не спрямовано на реальне настання правових наслідків, а отже є нікчемними.

Вказані висновки відповідач зробив на підставі акту перевірки контрагента позивача від 15.11.2011 р. №1797/231/37288372.

Задовольняючи позовні вимоги у частині визнання неправомірними дій відповідача щодо визнання нікчемними всіх правочинів, укладених позивачем за період з 01.04.2011 р. по 30.04.2011 р., викладених в акті від 02.03.2012 р. №707/23/23490082, суди попередніх інстанцій виходили з того, що вказані висновки спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій та вважає їх передчасними з огляду на наступне.

Пунктом 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України визначено, що результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

У відповідності до п. 58.1 ст. 58 та п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

Позивач фактично оскаржує висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, щодо нікчемності угод, укладених ним з ТОВ «Дельта Інг».

Однак, висновки податкового органу за наслідками проведення перевірки, викладені у відповідному акті, не породжують для суб'єкта господарювання певних юридичних наслідків та не змінюють фінансово-економічне становище платника, а отже, не порушують його права та законні інтереси.

У спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов'язки для платника податків є рішення податкового органу (акт індивідуальної дії), прийняте за результатами проведеної перевірки.

Оскільки акт перевірки та висновки, викладені в ньому, не є актом індивідуальної дії, а є лише носієм інформації, яка використовується суб'єктом владних повноважень при реалізації своїх функцій, вимоги про визнання протиправними дій податкового органу щодо встановлення правочинів нікчемними в акті перевірки від 02.03.2012 р. №707/23/23490082 задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання податкової інспекції привести до відповідності дані обліку та особового рахунку платника податків - позивача з даними, наведеними ним у деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.04.2011 р. по 30.04.2011 р., суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано виходили з того, що самостійна зміна відповідачем в Деталізованій базі співставлення показників податкового кредиту та податкових зобов'язань позивача без зміни цих показників самим платником шляхом подання уточнюючих декларацій (розрахунків), порушує норми чинного законодавства, що завдає шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивача.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Отже, обов'язок платника податків подати декларацію з податку на додану вартість узгоджується з обов'язком податкового органу прийняти таку декларацію та, при відсутності зауважень до її оформлення, відобразити показники цієї декларації у відповідних базах податкової звітності.

У свою чергу, показники податкового кредиту та податкових зобов'язань конкретного платника податків, які відображаються в Деталізованій базі співставлення, формуються на підставі показників поданих таким платником податків податкових декларацій з податку на додану вартість з додатком № 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, і повинні їм відповідати.

Відповідно до п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Отже, платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, а у випадку заниження або завищення ним суми податкових зобов'язань, обов'язок визначати податкове зобов'язання платника податків або повідомляти про необхідність внесення відповідних змін до податкової звітності покладено на податковий орган шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, до інформаційних баз даних податкових органів мають включатися або дані, задекларовані платником податків (самостійно узгоджені), або показники, визначені контролюючим органом, але які пройшли відповідну процедуру узгодження в адміністративному чи судовому порядку.

Відповідно, будь-які зміни до облікових даних платника податків, а також до інформаційних баз, мають визнаватися протиправними, якщо відповідні дані не співпадають із узгодженими сумами (або іншими показниками) податкового обліку.

З урахуванням викладеного, самостійна зміна відповідачем в автоматизованій системі співставлення показників податкового кредиту та податкових зобов'язань позивача на підставі акта перевірки без прийняття податкового повідомлення-рішення та без зміни цих показників самим позивачем шляхом подання декларацій (розрахунків) порушує права та інтереси позивача, оскільки позивач, як платник податків, має право розраховувати на те, що задекларовані ним в податкових деклараціях показники податкового кредиту та податкових зобов'язань відповідають показникам з централізованої бази даних податкової звітності.

Отже, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зобов'язання відповідача привести до відповідності дані обліку та особового рахунку платника.

Також обґрунтованими є доводи судів попередніх інстанцій про протиправність прийнятого податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення від 21.03.2012 р. №.

Зважаючи на встановлення судами попередніх інстанцій факту документального підтвердження формування позивачем податкового кредиту за результатом здійснення господарської діяльності з ТОВ «Дельфа Інг», а також використання придбаного товару підприємством у власній господарській діяльності, податковим органом безпідставно донараховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про обґрунтованість заявлених позовних вимог у цій частині та наявність правових підстав для визнання противоправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення, а також зобов'язання відповідача привести до відповідності дані обліку та особового рахунку платника податків - позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210-232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Луганська Луганської області Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30.05.2012 р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.08.2012 р. у справі №2а/1270/3786/2012 скасувати у частині визнання противоправними дій відповідача щодо визнання нікчемними всіх правочинів, укладених позивачем за період з 01.04.2011 р. по 30.04.2011 р., викладених в акті перевірки від 02.03.2012 р. №707/23/23490082 та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У решті постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30.05.2012 р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.08.2012 р. у справі №2а/1270/3786/2012 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.