Справа № 2а/2470/299/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року м. Київ К/9991/42113/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Рибченка А.О., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Сокирянської об'єднаної державної податкової інспекції Чернівецької області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.03.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.06.2011 у справі № 2а/2470/299/11

за позовом Сокирянської об'єднаної державної податкової інспекції Чернівецької області

до Підприємства Сокирянської виправної колонії відділу державного департаменту України з питань виконання покарань у Чернівецькій

області № 67

про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Державною податковою інспекцією до суду заявлено позовні вимоги (з урахуванням збільшення позовних вимог) про стягнення з Підприємства податкового боргу з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 493 744,98 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволені частково, з Підприємства стягнуто податкову заборгованість у сумі 237 521,79 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У поданих запереченнях на скаргу відповідач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за відповідачем обліковується податковий борг, який виник внаслідок несплати самостійно узгодженого податкового зобов'язання з ПДВ за період з липня по грудень 2010 року, січень 2011 року та нарахованої пені за несвоєчасну сплату податкового зобов'язання.

Також судами встановлено, що відповідачем з метою стягнення з позивача податкового боргу було вижито відповідні заходи - надіслано першу та другу податкові вимоги.

У цій справі, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановленої у ході розгляду справи обставини про самостійне зарахування платежів податковим органом, спрямованих платником податку у рахунок податкових зобов'язань за серпень - листопад 2010 року із зазначенням даних податкових періодів у призначеннях платежу, у рахунок сплати податкового боргу, що виник раніше, без урахування зазначеного платником податків призначення платежу, дійшли висновку про відсутність у органа податкової служби права чи обов'язку змінювати призначення платежу, визначене платником податку.

Так, згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-ІІІ) податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Підпунктом 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у встановлені строки, визнається сумою податкового боргу платника податків (відповідача), порядок погашення якого регулюється нормами статей 6-15 Закону № 2181-ІІІ.

Згідно п. 7.7 ст. 7 Закону № 2181-ІІІ податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

В той же час, ні вказана норма, ні інші норми податкового законодавства не встановлюють можливість органу державної податкової служби змінювати зазначені платником податку в платіжних документах призначення платежів, а узгоджені ним в податковій декларації податкові зобов'язання звітного періоду, не звільняють такого платника від обов'язку сплати поточних податкових зобов'язань за наявності в нього податкового боргу та не позбавляють права податкового органу вживати передбачених заходів щодо його стягнення.

Отже, аналізуючи зазначені вище норми, враховуючи, що у 2010 році відповідачем сплачено частково заборгованість з ПДВ за відповідні податкові періоди, суд касаційної інстанції погоджується із обґрунтованими висновками судових рішень попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного передбачених законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Сокирянської об'єднаної державної податкової інспекції Чернівецької області відхилити.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.03.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.06.2011 у справі № 2а/2470/299/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді А.О. Рибченко

В.П. Юрченко