Справа № 806/3094/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2015 р. м. Київ К/800/59827/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівСороки М. О.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Гулової О. І.,

за участю: представника позивача - Безух О. В.,

представника третьої особи - Касиліна С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволіна Михайла Юрійовича, Державної реєстраційної служби України, третя особа: Фермерське господарство "Агро Гоф" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Нива" звернулось з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволіна М. Ю., Державної реєстраційної служби України, третя особа - Фермерське господарство "Агро Гоф" про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Сіволіна М. Ю. від 11 жовтня 2013 року, індексний номер 6664421, щодо державної реєстрації права власності Фермерського господарства "Агро Гоф" на єдиний майновий комплекс за адресою с/рада Верлоцька, Радомишльський район Житомирської області, який має реєстраційний номер об'єкта нерухомості 50; зобов'язання Державну реєстраційну службу України скасувати запис про право власності № 2837154.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року, в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач - Державна реєстраційна служба України - просив залишити скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників позивача та третьої особи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 11 жовтня 2013 року державним реєстратором Сіволіним М. Ю. на підставі заяви про державну реєстрацію та документів прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності на єдиний майновий комплекс будівель та споруд № 3, що розташований за адресою: Житомирська обл., Радомишльський р-н, с/рада Верлоцька, - за Фермерським господарством "Агрогоф" та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись з такими діями реєстратора, позивач заявив цей позов.

Приймаючи рішення, суди виходили з того, що позивач в особі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" ніякого правового відношення та законних майнових інтересів до комплексу будівель в м. Радомишль по вул. Центральній 19-А, а відтак у позивача відсутнє порушене право.

Позивач у касаційній скарзі звертає увагу суду касаційної інстанції на те, що позивач є правонаступником ПКСП "Нива", утім судами цей факт не взято до уваги.

Колегія суддів вважає висновки судів передчасними.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до адміністративного суду чи на момент прийняття судом рішення, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, у даному випадку підставами для визнання цих дій неправомірними є невідповідність таких дій вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчиняє ці дії. Утім, обов'язковою умовою визнання дій неправомірними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів у зв'язку з вчиненням реєстраційних дій.

Відповідно до пп. 8, 9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого Міністерством аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 (станом на час виникнення правовідносин), кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.

Виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

За умовами п. 15 цього Порядку виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі.

Відповідно до Типових положень про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, затверджених Постановою КМ України від 28 лютого 2001 року № 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки", повноваженнями вирішувати майнові питання, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, наділена відповідна комісія, яка створена з метою забезпечення захисту прав на пайовий фонд майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, в тому числі реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства.

Рішення комісії оформляються протоколом, що підписується головою і секретарем комісії, а затверджується зборами співвласників у порядку, встановленому співвласниками (п. 15 Положень).

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (далі - Свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

При виділенні майна у натурі групі співвласників, які уклали договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, співвласники передають підприємству-правонаступнику (користувачу) один примірник цього договору і копію рішення зборів співвласників про виділення майна в натурі.

Підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітки про виділення майна в натурі у спільну часткову власність у свідоцтвах цієї групи співвласників, що засвідчені підписом керівника підприємства та печаткою.

Свідоцтва з відмітками про виділення майна в натурі у спільну часткову власність, акт приймання-передавання майна та договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, можуть бути підставою для оформлення співвласниками прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Аналіз наведених норм права та встановлених обставин у справі дає підстави вважати, що відносини з приводу реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств не виключають у правонаступника права на захист інших прав та інтересів, які не пов'язані з власністю особистих прав юридичної особи.

Відповідно до пп. 4 ст. 7 КАС України одним із принципів адміністративного судочинства є офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до витребування додаткових доказі.

Між тим, суди обох інстанцій не дослідили питання правонаступництва позивача по відношенню до ПКСП "Нива" та про належність спірного майна позивачу з підстав правонаступництва, що не пов'язано з власністю.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судами всупереч вимогам ст. 11 КАС України не вжито передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, а вирішено спір поверхнево, що призвело до неправильного застосування норм права.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з доводами позивача, що відмова у задоволені позову про визнання права власності не спростовує та не скасовує законних підстав для захисту позивача як користувача майном майнових прав та інтересів пайовиків (співвласників майна).

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення є законним і обґрунтованим, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Неповнота у встановленні фактичних обставин справи не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової позиції оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій.

Під час нового розгляду судам необхідно врахувати помилки допущені судами обох інстанцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: