Справа № 826/20536/14
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

при секретарі судового засідання: Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта-Ойл» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта-Ойл» до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зняття арешту,

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що листом управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в місті Києві від 15 січня 2014 року № 10/2013 позивача повідомлено, що згідно з даними автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ міста Києва станом на 13 січня 2014 року, постановою відповідача від 03 серпня 2006 року № 0499/41 на транспортні засоби Chevrolet Lacetti (2006), колір сірий, д.н.з. АА0117ВІ, та Audi Q7 (2006), колір чорний, д.н.з. АА2884ВК, (далі - транспортні засоби) накладено арешт та заборону відчуження.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про зняття арешту та заборони відчуження з транспортних засобів.

Листом відповідача від 06 серпня 2014 року позивача повідомлено, що виконавче провадження, у рамках якого накладено арешт на транспортні засоби, знищено, у зв'язку з чим воно не може бути відновлено, а тому проводити будь-які дії, а саме зняти арешт не виявляється можливим.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується колегія суддів.

Згідно частини першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями статті 50 Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Крім того, положеннями ст. 60 Закону передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що у разі завершення виконавчого провадження арешт із майна боржника повинен бути знятий, про що повинно бути повідомлено орган, якому направлялась для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Також скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірити факт перебування на виконанні виконавчого провадження, у межах якого накладено арешт та заборону відчуження на транспортні засоби, не виявляється можливим, оскільки, завершені виконавчі провадження за 2006 рік знищено у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

В свою чергу, позивачем не надано доказів, які б підтвердили факт перебування під арештом зазначених вище транспортних засобів на час судового розгляду справи.

Натомість, позивачем надані копії витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 22 липня 2014 року, з яких вбачається, що у вказаному реєстрі відсутня інформація про транспортні засоби.

Поряд з цим, посилання позивача на лист Управління ДАІ ГУ МВС в м. Києві не приймається до уваги колегією суддів, оскільки він не містить достеменних доказів існування арешту на вказаних транспортних засобах.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає.

Отже, судова колегія визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні правові норми та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта-Ойл» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Ухвала складена у повному обсязі 25.03.2015р.

Головуючий суддя Гром Л.М.

Судді: Бєлова Л.В.

Міщук М.С.