Справа № 825/707/15-а
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2015 року Чернігів Справа № 825/707/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Заяць О.В.,
за участю секретаря Прокіної А.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника Чернігівського ОВК Лотоцького А.Р.,
представника в/ч А 2622 Подибайла В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно не зарахування позивача на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 30.11.2014 до в/ч НОМЕР_1 та не своєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 ; визнати неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати позивичу нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.12.2014 року № 575 (додаток №1) за період з 18.03.2014 по 30.11.2014 включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 4545,96 грн.; стягнути з в/ч НОМЕР_1 нараховану грошову компенсацію в сумі 4545,96 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що наказом від 18.03.2014 року № 33 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 він був призваний на військову службу по мобілізації. Згідно наказу від 18.03.2014 року № 50 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 був призначений на посаду «кухар». Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426 (зі змінами) та наказу Міністра оборони України від 09.12.2002 року № 402 (зі змінами) громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, з дня прибуття їх до військового комісаріату забезпечуються харчуванням за встановленими нормами за рахунок держави. Однак, позивач зазначає, що його не було зараховано на продовольче забезпечення, в результаті чого він не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з МО України.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що з метою приведення власної діяльності до вимог законодавства України та відновлення порушених прав позивача наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10 грудня 2014 року наказом № 575 позивача було зараховано на продовольче забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 . Враховуючи неможливість забезпечення гарячою їжею позивача, приймаючи до уваги пункт 2.10. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, було прийнято рішення про виплату позивачу грошової компенсації замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою № 1 - загальновійськова за період з 18 березня 2014 року по 30 листопада 2014 року. Вказаний наказ був направлений на адресу військової частини НОМЕР_1 . Крім того, наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10 грудня 2014 року № 575, приймаючи до уваги те що він стосувався значної кількості осіб, було доведено до військовослужбовців призваних на військову службу по мобілізації шляхом його оголошення на загальному шикуванні особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник військової частини НОМЕР_1 заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що у період з 18.03.2014 по 31.11.2014 витяги з наказів військових комісарів ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 або будь-які інші документи про зарахування позивача до списків особового складу частини та постановку на продовольче забезпечення або про виплату йому грошової компенсації замість установленої норми харчування № 1 загальновійськова до військової частини НОМЕР_1 не надходили. Отже, вважає, що службові особи військової частини НОМЕР_1 не мали можливості і не зобов`язані були вчиняти жодних дій щодо забезпечення позивача триразовим харчуванням за рахунок держави як особи, мобілізованої на особливий період, або виплати грошової компенсації замість установленої норми харчування № 1 загальновійськова.
Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, розглянувши подані документи і матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Наказом від 18.03.2014 року № 33 військового комісара ОСОБА_2 був призваний на військову службу по мобілізації (а.с. 5).
Згідно наказу від 18.03.2014 року № 50 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 був призначений на посаду «кухар».
Позивач стверджує, що його не було зараховано на продовольче забезпечення, в результаті чого він не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з МО України.
Надаючи правову оцінку позовним вимогам, необхідно зазначити наступне.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 р. N 426 Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, за цією нормою за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.
Відповідно до пункту 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 9 грудня 2002 р. N 402, у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Згідно розпорядження начальника центрального управління продовольчого забезпечення Збройних сил України тилу Збройних сил України від 07.06.2012 № 905 військовослужбовці Чернігівського ОВК та військових комісаріатів області знаходяться на продовольчому забезпеченні в/ч НОМЕР_1 .
Як вбачається з наказу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.12.2014 № 575 (додаток № 6) (а.с. 15-17) за період з 22.03.2014 по 20.11.2014 включно в/ч НОМЕР_1 повинна виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 3153,98 грн.
Крім того, в Аудиторському звіті про результати планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 10.07.2012 по 26.11.2014 (від 26.12.2014 № 234/31/82) зазначено, що втрата доходів на загальну суму 2446343,18 грн. (бюджетом 366951,48 грн. та фізичними особами на суму 2079391,70 грн.) було допущено внаслідок не нарахування та не виплати грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації за період з 18.03 по 30.11.2014 року. В термін до 26 січня 2015 року організувати відшкодування грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 , які призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації на загальну суму 2446343,18 грн.
Також про необхідність організування відшкодування грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців Чернігівського ОВК повідомляється в телеграмі командиру в/ч НОМЕР_1 (а.с. 27).
Таким чином, враховуючи, що наказ ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 575, відповідно до якого позивачу повинні виплатити грошову компенсацію замість належних норм харчування, виданий лише 10.12.2014 року, а військовою частиною НОМЕР_1 не було забезпечено ОСОБА_1 їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з МО України, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Між тим, враховуючи, що в наказі ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 № 575 (додаток № 6) нарахована сума компенсації становить 3153,98 грн., то відповідно таку суму необхідно стягнути.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 правомірні та підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно не зарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року до військової частини НОМЕР_1 та несвоєчасного подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до військової частини НОМЕР_1 .
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно не виплати ОСОБА_1 нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 року № 575 (додаток №1) за період з 18.03.2014 року по 30.11.2014 року включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 3153,98 грн.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 нараховану грошову компенсацію в сумі 3153,98 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя підпис О.В. Заяць
З оригіналом згідно

Суддя О.В. Заяць