Справа № 2а-8622/11/1370
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2011-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2011 р. № 2а-8622/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Журомської М.В.,

за участю секретаря - Галійчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області до Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Львівської області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 04.03.2011 р. № ВП 22322846, -

ВСТАНОВИВ:

Управління пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Львівської області, в якому просить суд визнати неправомірними дії відповідача, скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 04.03.2011 р. № ВП 22322846.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору відповідачем винесена в порушення приписів Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, подав клопотання, в якому позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просить позов задовольнити та розглядати без участі повноважного представника.

10.08.2011 р. представником відповідача було подано суду заперечення на позов, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач явки представника в судове засідання не забезпечив, повідомлений про розгляд справи.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами справи, відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Сокальським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 2а-272 від 25.10.2010 року про зобов'язання УПФУ в Сокальському районі Львівської області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 року, а також нарахувати та виплачувати таку допомогу з 01.01.2009 року у розмірі, визначеному ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідачем відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище виконавчого листа, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2010 року ВП № 22322846.

Боржнику запропоновано добровільно виконати виконавчий документ в строк до 10.11.2010 р.

09.11.2010 року Управлінням Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області подано до Сокальського районного суду заяву в порядку ст. 170 КАС України про роз'яснення виконання судового рішення суду від 28.12.2009 р. по справі №2а-272/2009.

09.02.2011 р. №1315/06-14 Управлінням подано лист з відповідними додатками, в якому проінформовано відділ ДВС про стан виконання рішення суду щодо виплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги як дитині війни.

Листом №2016 від 28.02.2011 р. управління з виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області підтвердило нарахування доплати «Дітям війни»згідно судового рішення, та включення даної доплати в основну відомість за березень 2011 року.

Керуючись ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження»відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 04.03.2011 року ВП № 22322846.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу»та ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Як вбачається з ч. 2 ст. 24 вказаного Закону, державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Починаючи виконувати рішення, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до ст. 24 вказаного вище Закону. Якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Як вбачається з положення ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Разом з цим, згідно зі ст. 50 вказаного Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору.

Таким чином, обсяг звернення стягнення на майно боржника зумовлює, зокрема, і стягнення виконавчого збору, з урахуванням відповідної постанови державного виконавця, затвердженої начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований.

Крім того, згідно з п. 4.16.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, зареєстрованої в Мін'юсті України 15.12.1999 року за № 865/4158, постанова про стягнення виконавчого збору, зокрема, виноситься після завершення добровільного строку та встановлення, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано.

Із системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження»та Інструкції про проведення виконавчих дій вбачається, що державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору після пересвідчення в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснення ним дій, спрямованих на добровільне виконання рішення, та закінчення строку виконання рішення.

Крім того, виконавче провадження ВП № 22322846, в межах якого винесено постанову про стягнення виконавчого збору, закінчено 14.04.2011 р.

Таким чином, в державного виконавця були наявні всі правові підстави для стягнення виконавчого збору з Управління пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області і в його діях відсутні ознаки, що свідчать про недотримання в цій частині вимог Закону України «Про виконавче провадження», а доводи позивача викладені в позовній заяві ґрунтуються на невірному тлумаченні положень Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги необґрунтовані, спростовані відповідачем, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 КАС України, судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Лейко-Журомська М.В.

З оригіналом згідно

Суддя Лейко-Журомська М.В.