Справа № 2а-2/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/9991/1474/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:
головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Кочана В.М.,
Олексієнка М.М.,
провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та її виконавчого комітету про визнання протиправними дій, стягнення майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 31 березня 2011 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним адміністративним позовом, після неодноразових уточнень позовних вимог, просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 23 грудня 2010 року № 7; визнати протиправними дії відповідачів щодо його права на своєчасне отримання житла; стягнути з відповідачів солідарно на його користь матеріальні збитки в сумі 350000 гривень та моральну шкоду в сумі 250000 гривень.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він є офіцером запасу із вислугою 31 рік. Після звільнення переїхав із сім`єю на постійне місце проживання в село Люцерна Вільнянського району Запорізької області, де був прийнятий на квартирний облік позачергового отримання житла, однак житло не отримав, а документи, які були надані ним разом із заявою щодо квартирного обліку, йому не повернули. Позивач стверджує, що він був вимушений отримати кредит в банківській установі та самостійно придбати житло, сплачуючи кошти за кредитним договором, а також проценти по ньому.
Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 31 березня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 31 березня 2011 року скасовано та прийнято нову постанову. Визнано протиправним та скасовано рішення Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 23 грудня 2010 року № 7 «Про скасування рішення виконавчого комітету сільської ради 3.11 по протоколу № 3 від 13 липня 1993 року «Про постановку на квартирний облік військовослужбовця звільненого в запас ОСОБА_1 ». В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, позивач ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, просить скасувати постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 31 березня 2011 року, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року змінити в частині, зобов`язавши відповідачів терміново надати житло або виплатити компенсацію, стягнувши з них солідарно на його користь 250000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 3 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції не може розглядати позовні вимоги осіб, які беруть участь у справі, що не були заявлені у суді першої інстанції.
З касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції зобов`язати відповідачів надати йому житло або виплатити компенсацію, однак саме такі вимоги не були ним заявлені у суді першої інстанції, а тому не можуть бути розглянуті у порядку касаційного провадження.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням виконавчого комітету Люцернянської сільської ради народних депутатів Вільнянського району Запорізької області від 13 липня 1993 року (протокол № 3) вирішено поставити з 8 липня 1993 року позивача ОСОБА_1 на квартирний облік позачергового (як воїна-афганця) отримання житла військовослужбовця, звільненого в запас (пункт 3.11). Рішенням другої сесії шостого скликання Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 23 грудня 2010 року № 7 скасовано рішення 3.11 виконавчого комітету зазначеної ради по протоколу № 3 від 13 липня 1993 року «Про постановку на квартирний облік військовослужбовця звільненого в запас ОСОБА_1 ».
За приписами абзацу першого пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 12 Закону № 2011-XII військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань забезпечення житлом громадян» від 11 червня 2009 року № 1510-VI внесено зміни у статтю 12 Закону № 2011-XII, зокрема, у пункті 1 абзац перший після слів «жилими приміщеннями» доповнено словами «або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення», а абзац перший пункту 9 після слів «одержання житла з державного житлового фонду» доповнено словами «або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення».
За змістом абзацу першого пункту 14 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII учасники бойових дій (статті 5, 6) мають право, зокрема, на першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Згідно частини 1 статті 40 Житлового кодексу України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною 2 цієї статті.
Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов (частина 2 статті 40 Житлового кодексу України, у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) у випадках:
1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;
11) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку;
2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;
3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР;
4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;
5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , апеляційний суд правильно встановив відсутність у Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області повноважень на скасування свого попереднього рішення.
Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд апеляційної інстанції вірно вказав на відсутність в матеріалах справи доказів, які б вказували на причинний зв`язок дій відповідачів із заподіянням позивачеві ОСОБА_1 матеріальних збитків, як і не знайшло свого підтвердження заподіяння йому моральної шкоди.
Доводи касаційної скарги зроблених судом апеляційної інстанції висновків не спростовують, зводяться лише до незгоди з такими.
За правилами частини 3 статті 2201, частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень, то суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції прийнято законне і обґрунтоване рішення, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року, якою скасовано постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 31 березня 2011 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та її виконавчого комітету про визнання протиправними дій та стягнення майнової та моральної шкоди залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Кочан В.М.

Олексієнко М.М.