Справа № 826/709/15
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 березня 2015 року 16:11 № 826/709/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Коноваловій Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства "АТТ-МАГНИТ"
до Держаної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
за участі представників сторін:

представника позивача Корнелюк М.П.,

представника відповідача Белзецької Т.Л,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 17.03.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "АТТ-МАГНИТ" (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до держаної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправними дії держаної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо відмови у прийнятті, поданих ПП "АТТ-МАГНИТ" звітної податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року від 16.12.2014, звітних розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за листопад 2014 року від 16.12.2014, звітного реєстру виданих та отриманих податкових накладних до звітної декларації з ПДВ за листопад 2014 року від 16.12.2014;

- зобов'язати держану податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийняти подані ПП «АТТ-МАГНИТ» звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2014 року від 16.12.2014, звітні розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за листопад 2014 року від 16.12.2014, звітний реєстр виданих та отриманих податкових накладних до звітної декларації з ПДВ за листопад 2014 року від 16.12.2014 днем їх фактичного отримання державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/709/15.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 17.03.2015 представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПП "АТТ-МАГНИТ" та ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві було укладено договір про визнання електронних документів від 22.06.2014 № 220620141 (т. 1, арк. 25-28).

В той же час, як вбачається з позовної заяви, відповідач листом від 11.09.2014 № 8464/10/26-56-10-05 повідомив ПП "АТТ-МАГНИТ" про розірвання договору від 22.06.2014 № 220620141.

Однак, позивач не погодився з такою позицією податкового органу та звернувся до суду за захистом порушених прав.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2014 № 826/16204/14 було визнано протиправними дії ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві з одностороннього розірвання договору про визнання електронних документів №220620141 від 22.06.2014 p. (т. 1, арк. 56-64).

Таким чином, вважаючи, що договір про визнання електронних документів від 22.06.2014 № 220620141 є чинним, відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2014 № 826/16204/14, ПП "АТТ-МАГНИТ" 16.12.2014 подало до ДПІ у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві засобами електронного зв'язку податкову звітність, а саме:

- звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2014 року від 16.12.2014 (т. 1, арк. 29-32);

- звітні розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за листопад 2014 року від 16.12.2014 (т. 1, арк. 34-36);

- звітний реєстр виданих та отриманих податкових накладних до звітної декларації з ПДВ за листопад 2014 року від 16.12.2014 (т. 1, арк. 38-48).

Проте, подана ПП "АТТ-МАГНИТ" засобами електронного зв'язку податкова звітність не була прийнята, що підтверджується квитанціями № 1, в яких зазначено, що для платника податків заборонено прийом звітності по електронній пошті, можливо відсутній договір з ДФСУ (т. 1, арк. 33,37,48).

Однак, позивач не погоджується з такою позицією податкового органу та вважає, що відповідач дійшов хибного висновку про відсутність договору про визнання електронних документів, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Згідно вимог п. 49.2 ст. 49 ПК України, платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України, податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно з п.48.1 ст.48 ПК України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Відповідно до п. 49.15 ст.49 ПК України, податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Пунктом 48.3 статті 48 ПК України передбачено, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:

тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;

дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначені в Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку.

Ця Інструкція поширюється на Державну податкову адміністрацію України та її територіальні органи, платників податків, які за власним бажанням подають податкові документи в електронному вигляді.

Згідно п. 7.3 розділу ІІІ Інструкції, після одержання від платника податків податкового документа в електронному вигляді органи ДПС проводять його розшифрування, перевірку ЕЦП, перевірку відповідністі електронного документа затвердженому формату (стандарту).

Відповідно до п. 7.4 розділу ІІІ Інструкції, перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним.

Згідно п. 7.5 розділу ІІІ Інструкції, підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Відповідно до п. 7.6 розділу ІІІ Інструкції, якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Згідно п. 4.1 Методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України, затверджених наказом ДПС України від 14.06.2012 № 516 (далі - Методичні рекомендації № 516), податкова декларація, розрахунок (далі - податкова звітність) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом, у випадках, визначених Кодексом) контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків, у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною (п. 46.1 ст. 46 Кодексу).

Відповідно до п. 4.8 Методичних рекомендацій № 516, форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідного податку та збору.

Обов'язкові реквізити аналогічні до реквізитів, вказаних у п. 48.3 ст. 48 Кодексу.

Крім цього:

декларація подається обов'язково з додатками у разі заповнення даних у відповідних рядках декларації (п. 46.1 ст. 46 Кодексу);

декларація з податку на додану вартість подається особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість (ст. ст. 180 - 183 Кодексу).

Пунктом 4.13 Методичних рекомендацій № 516, податкова звітність складається та надсилається до ЦОЕЗ в електронному вигляді з накладанням ЕЦП засобами телекомунікаційного зв'язку без додання роздрукованих оригіналів на паперових носіях відповідно до наказу ДПА України від 10.04.2008 N 233 "Про подання електронної податкової звітності".

Згідно ст. 1 та Методичних рекомендацій № 516, ЦОЕЗ - центр обробки електронних звітів - структурний підрозділ адресата звітності, який виконує функції інформаційно-технічного адміністратора централізованої системи електронної звітності, що включають одержання, перевірку цілісності електронних звітів, внесення їх даних до бази даних АЗ, зберігання протягом установленого строку, а також передачу структурним підрозділам адресата звітності, в той час як, адресат звітності - органи державної податкової служби - ОДПС.

Відповідно до п. 4.4 Методичних рекомендацій № 516, прийняття податкової декларації є обов'язком ОДПС.

Відмова посадової особи ОДПС прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених статтями 48 та 49 Кодексу, у тому числі висунення будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо), забороняється.

Згідно п. 4.14 Методичних рекомендацій № 516, у разі подання платником податків до органу ДПС податкової декларації (у тому числі надісланої поштою або засобами електронного зв'язку), заповненої з порушеннями пп. 48.3 - 48.4 ст. 48 Кодексу, такий орган ДПС зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення (у разі подання в електронному вигляді платнику надсилається квитанція) про відмову у прийнятті податкової декларації із зазначенням причин такої відмови (Додаток 6 до Методичних рекомендацій).

В той же час, положеннями пп. 49.11.1 п. 49.11 ст. 49 ПК України, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, зокрема у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП "АТТ-МАГНИТ" 16.12.2014 направило засобами електронного зв'язку податкову звітність, згідно укладеного з ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві договору про визнання електронних документів від 22.06.2014 № 220620141, а саме:

- звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2014 року від 16.12.2014 (т. 1, арк. 29-32);

- звітні розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за листопад 2014 року від 16.12.2014 (т. 1, арк. 34-36);

- звітний реєстр виданих та отриманих податкових накладних до звітної декларації з ПДВ за листопад 2014 року від 16.12.2014 (т. 1, арк. 38-48).

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, вищенаведена податкова звітність не була прийнята, оскільки для платника податків заборонено прийом звітності по електронній пошті, можливо відсутній договір з ДФСУ (т. 1, арк. 33,37,48).

Відсутність договору про визнання електронних документів підтверджується посиланнями позивача та відповідача на лист ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 11.09.2014 № 8464/10/26-56-10-05, яким було повідомлено ПП "АТТ-МАГНИТ" про розірвання договору від 22.06.2014 № 220620141.

Проте, позивач вважає, що відповідач дійшов хибного висновку про відсутність договору про визнання електронних документів, оскільки постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2014 № 826/16204/14 було визнано протиправними дії ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві з одностороннього розірвання договору про визнання електронних документів №220620141 від 22.06.2014 p. (т. 1, арк. 56-64).

Однак, суд не може погодитись із такою позицією позивача з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, вбачається, що обов'язок щодо виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2014 № 826/16204/14 виникає з моменту набрання нею законної сили.

В той же час, згідно ч. 1, 3, 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2014 № 826/16204/14 набрала законної сили за наслідками апеляційного провадження, відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015 № 826/16204/14, якою залишено без змін постанову суду першої інстанції (т. 1, арк. 102-106).

Отже, саме з 15.01.2015 постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2014 № 826/16204/14 підлягала обов'язковому виконанню відповідачем.

В той же час, як підтверджується матеріалами справи, ПП "АТТ-МАГНИТ" 16.12.2014 направило засобами електронного зв'язку податкову звітність, згідно договору про визнання електронних документів від 22.06.2014 № 220620141, хоча постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2014 № 826/16204/14 набрала законної сили лише 15.01.2015.

У зв'язку з чим, суд звертає увагу позивача, що відповідно до п. 5 розділу 6 договору від 22.06.2014 № 220620141, у разі припинення дії договору надісланий платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається.

Таким чином, на момент подання (16.12.2014) позивачем податкової звітності засобами електронного зв'язку договір про визнання електронних документів від 22.06.2014 № 220620141 був розірваний, про що ПП "АТТ-МАГНИТ" було достеменно відомо, так як постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2014 № 826/16204/14 станом на 16.12.2014 ще не набрала законної сили, оскільки переглядалася Київським апеляційним адміністративним судом.

Таким чином, податкова звітність, подана 16.12.2014 ПП "АТТ-МАГНИТ" засобами електронного зв'язку не могла бути прийнята контролюючим органом, оскільки між позивачем та відповідачем був відсутній договір про визнання електронних документів, а відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документообіг здійснюється на підставі договорів.

Крім цього, суд звертає увагу позивача, що згідно п. 5 Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, у разі подання податкового документа в електронному вигляді платник податків має право не подавати податкові документи на паперових носіях.

Відтак, укладання з органом Міндоходів договору про визнання електронних документів надає платнику податків можливість, а не зобов'язує його подавати до контролюючого органу податкові документи у електронному вигляді, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, розірвання договору про визнання електронних документів жодним чином не впливає на можливість позивача виконувати передбачений ПК України обов'язок щодо подання податкової звітності або засобами поштового зв'язку, або шляхом вручення контролюючому органу особисто.

Відтак, враховуючи, що станом на 16.12.2014 договір про визнання електронних документів від 22.06.2014 № 220620141, укладений між позивачем та відповідачем, був розірваний, суд дійшов висновку, що податкова звітність (звітна податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2014 року від 16.12.2014, звітні розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за листопад 2014 року від 16.12.2014, звітний реєстр виданих та отриманих податкових накладних до звітної декларації з ПДВ за листопад 2014 року від 16.12.2014) була правомірно не прийнята, оскільки, вищевказана податкова звітність була скерована засобами електронного зв'язку, хоча позивачу на момент їх направлення було достеменно відомо, що договір про визнання електронних документів був відсутній.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що його твердження про не надіслання відповідачем повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації спростовується листами від 19.12.2014 та 23.12.2014, які були отримані підприємством (т. 1, арк. 110-115).

Між іншим, п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України закріплено, що у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Таким чином, враховуючи правомірність неприйняття податкової звітності засобами електронного зв'язку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання держану податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийняти, подану ПП «АТТ-МАГНИТ» податкову звітність днем її фактичного отримання.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно частини 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

В даному випадку відсутнє документальне підтвердження судових витрат відповідача, а тому вони стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову приватного підприємства "АТТ-МАГНИТ" повністю.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо постанова не оскаржена в апеляційному порядку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Клочкова

Повний текст постанови виготовлено та підписано 19 березня 2015 року.