Справа № 816/369/15-а
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/369/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кльопової І.Г.,

та представників сторін:

від позивача - Ханіна А.Ф.,

від відповідача - Гаспарян С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром " до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" (надалі - ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром", позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області ( надалі - Кременчуцька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 22 січня 2015 року №/141, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в розмірі 110 468 грн 75 коп. (в т.ч., 73 645 грн 83 коп. - основний платіж, 36 822 грн 92 коп. - штрафні (фінансові) санкції).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем порушено права та інтереси ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" у сфері публічно-правових відносин через безпідставне донарахування грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість. Посилався на те, що господарські операції з ТОВ "ТІВАЗ" носили реальний, товарний характер і підтверджені належним чином оформленими первинним документами бухгалтерського обліку.

Відповідач позов не визнав. У наданих до суду письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відомості, встановлені документальною позаплановою виїзною перевіркою ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" та викладені в акті перевірки від 19 лютого 2014 року №426/169-03-22-02-12/31385850.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях до позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав та мотивів, наведених у письмовому запереченні Кременчуцької ОДПІ, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, , з 12 січня 2007 року перебуває на обліку в якості платника податків в Кременчуцькій ОДПІ (Комсомольське відділення) та є платником податку на додану вартість /а.с. 101/.

Видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є: загальна медична практика (86.21), установлення та монтаж машин і устаткування (33.20), виробництво машин і устаткування для добувної промисловості та будівництва (28.92), оптова торгівля хімічними продуктами (46.75), ремонт і технічне обслуговування промислового призначення (33.12) та ін. /а.с.17-19/.

Фахівцем Кременчуцької ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" з питань проведення фінансово - господарських відносин з ТОВ "ТІВАЗ" () за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт від 19 лютого 2014 року №426/16-03-22-02/31385850 (надалі - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків вимог пунктів 198.1, 198.4, 198.6, 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження ПДВ за лютий 2013 року в розмірі 73 645 грн 83 коп. /а.с. 15-29/.

На підставі зазначеного вище Акта перевірки Кременчуцькою ОДПІ 22.01.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення №/141, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в розмірі 110 468 грн 75 коп. (в т.ч., 73 645 грн 83 коп. - основний платіж, 36 822 грн 92 коп. - штрафні (фінансові) санкції) /а.с. 48/.

Не погоджуючись із зазначеним вище податковим повідомленням-рішенням Кременчуцької ОДПІ, ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" звернулось до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем, на підставі податкової накладної, виписаної ТОВ "ТІВАЗ", у лютому 2013 року зараховано до складу податкового кредиту суму ПДВ загалом в розмірі 73 645 грн 83 коп. /а.с.63/

Однак, за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" відповідач дійшов висновку про безпідставне віднесення вказаної суми податку до складу податкового кредиту, наслідком чого визначено заниження позивачем зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету загалом в розмірі 73 645 грн 83 коп.

Мотивуючи даний висновок, відповідач зазначив, що договір, яким оформлено спірні господарські операції не спрямований на настання правових наслідків, а взаємовідносини сторін з придбання віконних конструкцій за відповідним договором є формальними та носять протиправний характер, оскільки така угода суперечить інтересам держави та вчинена з метою ухилення від сплати податків третіх осіб з метою штучного формування податкового кредиту. В ході перевірки встановлено відсутність необхідних умов у ТОВ "ТІВАЗ" для досягнення відповідних результатів господарської діяльності в силу відсутності управлінського та технічного персоналу, основних засобів, складських приміщень та транспортних засобів, що свідчить про відсутність у вказаного контрагента адміністративно - господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань. Підприємством перераховувались кошти без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкта оподаткування та несплати податків. Відтак, первинні документи, надані позивачем, є такими, що не підтверджують факт придбання товарно - матеріальних цінностей у ТОВ "ВІЗАТ".

Вказане, на думку податкового органу, свідчить про удаваність господарських операцій, за рахунок яких сформовано спірний податковий кредит, укладена угода носить безтоварний характер, а сформований кредит від вказаного контрагента є недійсним. Викладені вище фактичні обставини, на думку представника відповідача, свідчать про те, що ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму в розмірі 73 645 грн 83 коп. за лютий 2013 року.

Оцінюючи наведені доводи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Спірні відносини сторін стосуються права платника ПДВ на податковий кредит.

Так, згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Водночас, як визначено пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з ПДВ є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Судом встановлено, що спірні відносини між позивачем та його контрагентом стосувалися придбання товарно-матеріальних цінностей на підставі відповідного договору.

Так, до матеріалів справи залучено копію договору поставки від 05 лютого 2013 року №050213, за умовами якого ТОВ "ВІЗАТ" (постачальник ) зобов'язувалось передати у власність, а ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" (покупець) зобов'язувалось прийняти і оплатити віконні конструкції в об'ємі 166 м.кв. в кількості 31 шт. відповідно до специфікації /а.с.54-59/.

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, на виконання умов даного договору ТОВ "ВІЗАТ" поставило ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" віконні конструкції, згідно долученої до матеріалів справи видаткової накладної /а.с. 65/.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг /пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України/.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту /абзац 1 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України/.

На підтвердження факту поставки ТОВ "ВІЗАТ" товарно-матеріальних цінностей позивачем до матеріалів справи надано копію податкової накладної від 27 лютого 2013 року №2605 на суму 441 845 грн. /а.с. 62/.

Вказана податкова накладна позивачем відображена у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за лютий 2013 року та на її підставі, з - поміж іншого, сформовано податковий кредит звітного (податкового) періоду з ПДВ в розмірі 73 645 грн 83 коп., що відображено у податковій декларацій з ПДВ за лютий 2013 року та додатку до податкової декларації №5 "Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" /а.с.72-77/.

Дослідивши в судовому засіданні вказану копію податкової накладної, судом встановлено, що її оформлено у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України. Вказане не заперечувалось відповідачем у ході розгляду справи.

Отже, наведена податкова накладна підтверджує факт придбання позивачем у ТОВ "ВІЗАТ" віконних конструкцій, визначених у відповідній видатковій накладній, є підставою для віднесення спірної суми ПДВ до складу податкового кредиту та, в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, приймається судом як належний доказ у справі.

За змістом пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У відповідності до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Дослідивши в судовому засіданні залучену до матеріалів справи копію видаткової накладної від 10 червня 2013 року /а.с. 65/, судом встановлено, що її оформлено у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704. А відтак, вказаний документ є первинним документам бухгалтерського обліку в розумінні частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймається судом як належний доказ у справі.

Зауваження щодо змісту та форми вказаного первинного документу бухгалтерського обліку в Акті перевірки та письмових запереченнях відповідача проти позову відсутні.

На підтвердження транспортування та отримання позивачем придбаних у ТОВ "ВІЗАТ" товарно - матеріальний цінностей було долучено до матеріалів справи товарно - транспортну накладну/а.с.64/, сертифікати відповідності товару (профілі з алюмінієвих сплавів) /а.с.66-67/, витяг з журналу виписаних довіреностей /а.с.68/.

Придбаний товар оприбутковано позивачем, що підтверджується долученими до матеріалів справи прибутковим ордером, прибутковою накладною /а.с. 69-70/, накладною - вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) товару /а.с.71/ та витягами з картки рахунку 37.1.1 та рахунку 63.1 /а.с.116-118/.

З приводу посилань відповідача на те, що позивачем на перевірку не надано документи, що підтверджують присутність посадових осіб в містах прийому - передачі товару, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, що впливають на її реальний зміст. Зокрема, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Таким чином, відсутність документів, про які стверджує відповідач, не є беззаперечним свідченням фіктивності господарської операції.

Оплату придбаних товарів ( алюмінієві вироби вікон, дверей, вітражів, роздвижних систем) позивачем проведено на підставі виписаного ТОВ "ВІЗАТ" рахунку від 25 лютого 2013 року №2501 /а.с.60/, що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням /а.с.61/ та не заперечувалось представником відповідача в ході розгляду справи.

Придбані віконні конструкції позивачем використано у власній господарській з метою виконання своїх договірних зобов'язань в якості підрядника перед замовником ТОВ "Кримболгарсервіс" щодо будівництва споруд Рекреаційного центру парка водно - спортивних атракціонів в районі аквапарку в Автономній Республіці Крим, м. Ялта, смт Симеїз, вул. Советська згідно із проектно - кошторисною документацією. На підтвердження вказаного до матеріалів справи було долучено копію договору підряду від 03 грудня 2012 року №03/12 /а.с.78-82/, розрахунок вартості будівельно - монтажних робіт /а.с.83-86, акт приймання виконаних робіт за листопад 2013 року /а.с.87-90/, рахунок /а.с.91/, акт здачі - приймання виконаних робіт /а.с.92/

За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно враховано при розрахунку податкового кредиту за лютий 2013 року суму ПДВ загалом в розмірі 73 645 грн 83 коп.

Суд враховує положення частини першої статті 218 Господарського кодексу України, відповідно до якої підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, зважаючи на принцип персональної відповідальності платника податку, право добросовісного платника податків на податковий кредит з ПДВ не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Як висновок, суд зазначає, що допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару.

Підставою для донарахування платнику податку грошових зобов'язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Так само, матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Враховуючи наведене вище в своїй сукупності, варто констатувати, що висновок податкової інспекції про порушення позивачем вимог статей 198, 201 Податкового кодексу України здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства та фактичних обставин справи.

Виходячи з визначення поняття штрафна санкція, що міститься в підпункті 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого дана санкція може бути застосована до платника податків лише у разі вчинення останнім порушення вимог податкового законодавства, а такі порушення в діях позивача відсутні, суд дійшов висновку, що спірним податковим повідомленням-рішенням також неправомірно застосовано до ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" штрафні (фінансові) санкції в розмірі 36 822 грн 92 коп.

Крім того, суд звертає увагу на те, що представником відповідача не було надано обґрунтованих пояснень щодо дотримання Кременчуцькою ОДПІ передбачених статтею 86 Податкового кодексу України строків винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскарженого рішення.

Разом з цим, долученими до матеріалів справи копіями первинних документів бухгалтерського обліку підтверджено право позивача на віднесення до податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 73 645 грн 83 коп.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 22.01.2015 №/141 необхідно визнати протиправним та скасувати, а позов ПрАТ "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" - задовольнити.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

При розподілі судових витрат, відповідно до положень частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", суд виходить з приписів пункту 21 частини першої статті 5 вказаного Закону, згідно з яким відповідача звільнено від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 22 січня 2015 року №/141.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 220 (двісті двадцять) гривень 94 (дев'яносто чотири) копійки.

Повернути Приватному акціонерному товариству "Підприємство з іноземними інвестиціями "Інтервибухпром" () з Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір в розмірі 883 (вісімсот вісімдесят три) гривні 74 (сімдесят чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 23 березня 2015 року.

Суддя О.О. Кукоба