Справа № 810/368/15
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2015-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/368/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 березня 2015 року 810/368/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного Фонду України у Вишгородському районі Київської області

до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Вишгородському районі Київської

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Вишгородському районі Київської області про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем було сплачено потерпілим особам пенсії по інвалідності в результаті нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії в результаті втрати годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за травень 2013 року, лютий 2014, березень 2014, жовтень 2014 р. в сумі 966, 98 грн. А саме: сума допомоги на поховання, виплаченої сім’ї померлого або здійснила поховання особи, яка отримувала пенсію по інвалідності нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання що підлягає відшкодуванню відповідно до пункту 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду Україні пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного в виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання від 16 травня 2003 року. Заборгованість відповідача, позивач підтверджує Актом щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих та розрахунку суми позову, які містяться в матеріалах адміністративної справи.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи на 20.03.2015.

В судове засідання 20 березня 2015 року сторони, повідомлені належним чином про розгляд справи, не з’явились. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача. Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

19.03.2015 року відповідачем були надані письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволені позову. Мотиви незгоди зводяться до того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є неналежним, тобто таким, що не відповідає змісту прав позивача. Також відповідачем зауважено, що відповідно до Закону України від 23.09.1999 року № 1105- XIV “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування”, кошти Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням. Страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Таким чином, фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовує витрати, пов’язані з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворюванню.

Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін та у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Як встановлено судом в ході вирішення справи, спірна сума, відносно якої позивачем заявлена вимога щодо зобов'язання відповідача прийняти її до заліку, структурно складається з суми пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, в сумі 966,98 грн.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної або часткової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від неї обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов’язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ та організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до Закону України від 23.09.1999 року № 1105- XIV “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування”, кошти Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.

Згідно статті 36 Закону України від 23.09.1999 року № 1105- XIV “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування” страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Також, у статті 42 Закону України від 23.09.1999 року № 1105- XIV “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування” визначено, що у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Розв'язуючи спір, суд відмічає, що принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні врегульовані Законом України від 23.09.1999 року № 1105- XIV “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування” та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до яких, залежно від страхового випадку, визначені наступні види загальнообов'язкового державного соціального страхування: - пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; - медичне страхування; - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; - страхування на випадок безробіття; - інші види страхування, передбачені законами України.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, наведено у Законі №1105-XIV. Відповідно до якого, Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Статтею 81 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-ХІІ визначено, що надання та виплата пенсій, у тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюється органами ПФУ. Механізм відшкодування Фондом витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, визначено відповідним Порядком.

Між тим, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту (відновлення) порушеного права є таким, що не відповідає змісту прав Управління ПФУ щодо відшкодування понесених ним витрат. Так, відповідно пункту 5 “Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 04.03.2003 N 5-4/4 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 р. за N 376/7697 (далі - Порядок) передбачено, що органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на підставі поданих актів узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою відповідних пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на підставі вказаної довідки на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом зазначеного у позові періоду часу проводив щомісяця звірку з відповідачем по особах, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Згідно таблиці розбіжностей до довідки про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за жовтень 2014 року, за лютий 2014 року, травень 2013 року, розбіжності виникли по витратам на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілих не пов’язана із страховим випадком державного соціального страхування та за березень 2014 року - не враховані суми витрат на виплату пенсії оскільки смерть потерпілого не пов’язана з наслідками інвалідності від трудового каліцтва. Пункт 4 постанови від 26.03.2008 року № 265 “Деякі питання пенсійного забезпечення ” передбачає, що виплата щомісячної державної адресної допомоги, передбаченої цією постановою, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Даний висновок відповідає позиції Верховного Суду України, висловленій, зокрема, у його рішенні від 20.05.07, прийнятому у справі за позовом Управління ПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Великобагачанському та Решетилівському районах Полтавської області про зобов'язання прийняти до заліку та відшкодування суми.

Суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначенні норми права, та для всіх судів України. Згідно зі ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, позовні вимоги щодо зобов'язання Відділення Фонду включити до актів щомісячної звірки витрати на виплату пенсії особам, які отримують пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання в сумі 966, 98 грн., є безпідставними та ґрунтуються на помилковому розумінні вищенаведених положень чинного законодавства, а відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 160-165, 168, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

2. Копію постанови надіслати сторонам.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.