Справа № 2а-0770/4126/11
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2015 рокум. Ужгород№ 2a-0770/4126/11

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання - Штефанюк Н.І.

за участі:

представника позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 2187391,50 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 20 березня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 24 березня 2015 року.

07 грудня 2011 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовною заявою Свалявська міжрайонна державна податкова інспекція Закарпатської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, якою просила, позов задовольнити, звернути стягнення на активи СГД ОСОБА_1 для забезпечення позовних вимог по погашенню заборгованості в загальній сумі 2187391,50 грн..

Позовні вимоги мотивовані тим, що працівниками відділу оподаткування фізичних осіб Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області проведено документальну планову перевірку дотримання вимог податкового та іншого законодавства СПД ОСОБА_1 за період з 01 січня 2009 року по 30 червня 2010 року, за наслідками якої було складено акт № 15/1700/НОМЕР_1 від 06 грудня 2010 року. В ході проведення перевірки було встановлено, що СПД - фізична особа ОСОБА_1 в порушення статті 3 пункту 12 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Порядку ведення книги обліку доходів та витрат громадян - суб'єктів підприємницької діяльності (форма № 10) не вів книгу обліку доходів і витрат, в результаті чого встановлено, що загальна вартість придбаного товару ПП ОСОБА_1, який не обліковано підприємцем в книзі обліку доходів і витрат, складає всього 793361,89 грн.. На підставі вищевказаного акту перевірки було прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 21 грудня 2010 року № /4922/10/НОМЕР_1 у розмірі 2187391,5 грн..

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2012 року провадження у даній справі було зупинено до вирішення адміністративної справи № 2а-0770/692/11 за позовною заявою ОСОБА_1 до Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 21 грудня 2010 року № /4922/10/НОМЕР_1 у розмірі 2187391,50 грн. (а.с.а.с. 47, 48).

25 грудня 2014 року на підставі розпорядження № 81 було проведено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку з відпусткою судді Плеханової З.Б. по догляду за дитиною, відповідно до якого головуючим по справі було призначено Гаврилко С.Є. (а.с. 95).

26 грудня 2014 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було поновлено провадження у справі (а.с.а.с. 97, 98).

Позивач, в судове засідання не забезпечив явку свого представника, проте, не дивлячись на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року, 19 лютого 2015 року подав до Закарпатського окружного адміністративного суду клопотання, відповідно до якого просив задовольнити позовні вимоги та розгляд даної справи провести без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами (а.с. 109).

В судові засідання, що проходили 27 лютого 2015 року та 20 березня 2015 року відповідач не з'явився та не забезпечив явку свого представника, хоча судом вживалися заходи щодо виклику відповідача, що передбачені Главою 3 Розділу II КАС України. Заперечення проти позову відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 47 КАС України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Відповідно до статті 41 частини 1 КАС України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити частково з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, із зазначенням місця проживання: АДРЕСА_1, про що свідчить наявний в матеріалах справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.а.с. 125, 126).

Відповідно до вказаного Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 13 квітня 2001 року було проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с.а.с. 125, 126).

Судом встановлено, що позивачем було проведено документальну планову перевірку дотримання вимог податкового та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2009 року по 30 червня 2010 року, про що 06 грудня 2010 року складений відповідний акт за № 15/1700/НОМЕР_1 (а.с.а.с. 7-22).

На підставі вищевказаного акту позивачем було прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 21 грудня 2010 року № /4922/10/НОМЕР_1 у розмірі 2187391,5 грн.. (а.с. 24).

Як вбачається із Акта перевірки - оскаржуваним Рішенням до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 600667,80 грн. у зв'язку із реалізацією за готівку по наданим прибутковим касовим ордерам товарів на суму 120133,56 грн. без застосування РРО, а також штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 1586723,78 грн. у зв'язку із придбанням ТМЦ, що не включені в книгу обліку доходів та витрат на суму 793361,89 грн..

Судом встановлено, що не погоджуюсь із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями відповідачем було розпочато процедуру судового оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року, що ухвалена в адміністративній справі № 2а-0770/692/11, позовну заяву суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області № /4922/10/НОМЕР_1 від 21 грудня 2010 року - задоволено повністю (а.с.а.с. 80-87).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року - постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року у справі № 2а-0770/692/11 щодо визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 21 грудня 2010 року № /4922/10/НОМЕР_1 в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 13924,90 гривень скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовлено. В решті постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року залишено без змін (а.с.а.с. 88-94).

Зокрема Львівський апеляційний адміністративний суд вказав, що передбачена статтями 17, 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі по тексту - Закон України №265/95-ВР) фінансова санкція є адміністративно-господарською і її застосування врегульоване нормами глави 27 ГК України. Стаття 238 ГК України встановлює, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 ГК України, відповідно до частини 1 якої, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Зі змісту цієї статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження. Одне з яких полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після закінчення одного року з дня вчинення порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, вчинення правопорушення у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг відповідно до Закону України № 265/95-ВР. Аналіз приписів наведеної статті дав підстави Львівському апеляційному суду адміністративному суду зробити висновок, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання порушення, зокрема статті 3 Закону України № 265/95-ВР, контролюючий орган приймаючи рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, має діяти в межах граничних строків, встановлених статтею 250 частиною 1 ГК України. Закінчення будь-якого із встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій. Враховуючи те, що застосована згідно Рішення санкція є адміністративно-господарською, то така може бути застосована не пізніш як через один рік з дня порушення ФОП встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Львівський апеляційний адміністративний суд вказав, що така позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 27 травня 2014 року в справі № 21-126а14 та від 17 жовтня 2011 року в справі № 21-241а11. Судом апеляційної інстанції встановлено, що порушення ФОП ОСОБА_1 вимог Закону України № 265/95-ВР в основному мало місце у період з 30 січня 2009 року по 10 грудня 2009 року, а оскаржуване рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій ухвалено 21 грудня 2010 року, тобто пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавством правил здійснення господарської діяльності. Таким чином, застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарської санкції у вигляді штрафу за порушення правил здійснення господарської діяльності пізніш як через один рік з дня такого порушення є неправомірним. Що ж до виявлених контролюючим органом порушень вчинених ФОП ОСОБА_1 в період з 30 грудня 2009 року по 02 квітня 2010 року на загальну суму 6962,45 грн. у зв'язку із не включенням придбаних на вказану суму ТМЦ до книги обліку доходів та витрат, то у вказаній частині рішення контролюючого органу щодо застосування штрафної (фінансової) санкції на підставі статті 20 Закону України № 265/95-ВР є правомірним. Львівський апеляційний адміністративний суд прийшов до переконання про підставність позовних вимог ФОП ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваного Рішення контролюючого органу в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 2173466,6 грн.. Львівський апеляційний адміністративний суд вказав на необхідність відмовити ФОП ОСОБА_1 у задоволенні його позовної заяви в частині визнання протиправним та скасувати рішення від 21 грудня 2010 року № /4922/10/НОМЕР_1 в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 13924,90 гривень.

Відповідно до статті 72 КАС України, а саме її частини 1, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 56 пункту 56.18 абзацу 4 Податкового кодексу України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, після ухвалення 18 листопада 2014 року Львівським апеляційним адміністративним судом постанови, якою відмовлено у задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /4922/10/НОМЕР_1 від 21 грудня 2010 року в частині застосованої штрафної (фінансової) санкції в розмірі 13924,90 грн. - визначена цим рішенням сума грошових зобов'язань у розмірі 13924,90 грн., в розумінні статті 56 пункту 56.18 абзацу 4 ПК України, стала узгодженою. А відтак, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /4922/10/НОМЕР_1 від 21 грудня 2010 року в частині застосованої штрафної (фінансової) санкції в розмірі 13924,90 грн. є правомірним та чинним.

Відповідно до статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.39 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.156 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України), податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Статтею 14 пунктом 14.1 підпунктом 14.1.175 ПК України встановлено, що податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 16 пункту 16.1 підпункту 16.1.4 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Заборгованість відповідача у розмірі 13924,90 грн. стверджується й самим відповідачем, про свідчить подане ним клопотання про закриття провадження у справи лише в частині штрафної санкції, визначеної спірним рішенням у розмірі 2173466,60 грн..

Відповідно до статті 87 пункту 87.11 Податкового Кодексу України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Застосоване судом законодавство - використане в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин.

Зважаючи на вказані норми Податкового кодексу України, враховуючи обставини, встановлені судом, позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 94 частини 4 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 6, 9, 10, 11, 70, 71, 72, 94, 158-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) податковий борг у розмірі 13924,90 (тринадцяти тисяч дев'ятисот двадцяти чотирьох грн. 90 коп.) грн..

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко