Справа № 826/19665/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 лютого 2015 року № 826/19665/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., при секретарі судового засідання Берко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "МД Груп"
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві
проскасування податкових повідомлень - рішень № від 05.12.2014, № від 05.12.2014 та № від 05.12.2014.
за участю представників сторін:

від позивача: Андреєва В. В.

від відповідача: Петренко В.М., Мартинюк О.М., Коленик П.І.

Відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11.02.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МД Груп" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень - рішень № від 05.12.2014, № від 05.12.2014, № від 05.12.2014.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Податкові зобов'язання позивачу нараховані за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ «ЗапоріжметалХолдінг», ПП ВФ «Роса», ТОВ «СТІЛФОРТ» за період з 01.07.2011 по 31.12.2013. Підставою нарахування податкових зобов'язань став висновок податкового органу про те, що договори, які укладений між позивачем та контрагентами: ТОВ «ЗапоріжметалХолдінг», ПП ВФ «Роса», ТОВ «СТІЛФОРТ» були укладені без мети настання правових наслідків.

Позивач, не погоджуючись з таким висновком податкового органу, зазначає, що у період, який перевірявся, дійсно мав господарські правовідносини з ТОВ «ЗапоріжметалХолдінг», ПП ВФ «Роса», ТОВ «СТІЛФОРТ» за договорами, які мали реальний характер та за якими ним було сплачено та надано послуги (отримано товар), який було використано у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні 11.02.2015 підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, у судовому засіданні представники надали суду письмові заперечення, у яких відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях та наведені його представниками під час судового засідання аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки №9/1-26-50-22-03-31991010 від 24.11.2014.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, надали додаткові усні пояснення та просили суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

В С Т А Н О В И В:

В період з 21.10.2014 по 17.11.2014 Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві була проведена документальна планова перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Груп" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2013.

Перевіркою встановлено порушення: п.44.1 ст. 44, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 4 609 331 грн., у тому числі: за IV кв. 2011 рік - сумі 42 453 грн., за II кв. 2012 р. - 4 260 815 грн., за III кв. 2012 рік - в сумі 143 087 грн., за IV кв. 2012 рік в сумі - 114 800 грн. та завищення залишку від'ємного значення на суму 1 334 935 грн., в т,ч. по періодам: за 2012 рік - на суму 1 286 758 грн. та 2013 рік - на суму 253 265 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198., п. 201.11, розділу ІІІ Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість всього у сумі 4 203 626,81 грн., в тому числі: за листопад 2011 року - 36 916 грн., за червень 2012 року - 362 962 грн., за липень 2012 року - 3 507 429 грн., за жовтень 2012 року -195 730 грн., за листопад 2012 року - 49 876 грн., за лютий 2013 року - 50 713 грн.

За результатами перевірки складено акт від 24.11.2014 №9/1-26-50-22-03-31991010 (надалі - Акт перевірки).

Не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки позивачем подано до податкового органу заперечення, за результатом розгляду заперечень, Листом від 05.12.2014 №1609/10/26-50-22-06-31991010 податковий орган повідомив позивача, що висновки акту перевірки залишає без змін, а заперечення позивача без задоволення.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення: № від 05.12.2014, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток у розмірі 1 540 023,00 грн.; № від 05.12.2014, яким збільшено податок на прибуток у сумі 5 739 007,00 грн., у тому числі, за основним платежем 4 609 331,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 1 129 676 грн. та № від 05.12.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість на загальну суму 5 254 534,00 грн. у тому числі, основним платежем 4 203 627,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 1 050 907,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МД Груп" не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями № від 05.12.2014, № від 05.12.2014 та № від 05.12.2014, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, встановлено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші операції платника податків, які відповідно до статті 185 Податкового кодексу України визначені як об'єкт оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового кодексу України.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту та валових витрат судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та отриманих послуг, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (Покупець), з одного боку, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжметал Холдінг» (Постачальник), з іншого боку, було укладено договір №278/07/11 від 15.07.2011 (надалі - Договір №278/07/11).

У відповідності до підпунктів 1.1 та 1.2 Договору №278/07/11, постачальник зобов'язується продати та передати у власність Покупця металопрокат (далі по тексту "Товар"), а Покупець зобов'язується прийняти Товар від Постачальника та оплатити його згідно умов даного Договору. За домовленістю Сторін, вантажовідправником Товару можуть бути треті особи. Товар по даному Договору поставляється партіями. Найменування, одиниці вимірювання, загальна кількість кожної партії Товару та його ціна передбачаються в рахунках-фактурах та/або Специфікаціях (надалі - "Специфікація") або інших додатках до даного Договору, які є його невід'ємними частинами.

Згідно з пунктом 2 та підпунктів 3.4 - 3.5 вищезазначеного Договору, Якість Товару, що постачається, підтверджується сертифікатом якості заводу-виробника. Датою поставки Товару вважається: при поставці залізничним транспортом на умовах РСА (станція відправлення) - дата календарного штемпеля станції відправлення про прийняття вантажу до перевезення; при поставці автотранспортом Постачальника на умовах FСА (пункт призначення), СРТ або DDU (склад Покупця) - дата підписання Сторонами видаткової накладної на Товар та/або дата прийняття вантажу, вказана у товарно-транспортній накладній; при поставці Товару автотранспортом Покупця на умовах самовивозу FСА (склад Постачальника) - дата підписання Сторонами видаткової накладної на Товар на складі Постачальника. На кожну партію Товару, поставленого згідно умов п. 3.1. даного Договору, на дату поставки Постачальник надає Покупцю, уповноваженій ним особі або передає разом із Товаром такі документи: а) рахунок-фактуру (оригінал); б) видаткову накладну (оригінал); в) податкову накладну (оригінал); г) сертифікат якості (завірена Постачальником копія). У випадку виникнення розбіжностей між текстом цього Договору та термінологією та умовами "Інкотермс", перевага надається тексту цього Договору. За домовленістю Сторін, в належним чином оформлених Специфікаціях або інших додаткових угодах до Договору на окремі партії Товару можуть бути передбачені інші умови поставки Товару.

До вищезазначеного Договору 23.12.2011 сторонами було підписано Додаткову угоду №1, в якій п. 1 зазначено наступне: «За домовленістю Сторін, строк дії Договору продовжується, у зв'язку із чим п. 11.1. Договору викладається в наступній редакції: 1.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2012 року, а в частині взаємних розрахунків - до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань.».

На підтвердження факту реального існування фінансово-господарських правовідносин за договором №278/07/11 позивачем надано суду наступні документи: копія зазначеного вище договору, Специфікацій, рахунок-фактури, приймальні акти, видаткові накладні, Акти здачі-приймання робіт, Сертифікати якості, податкові накладні

Суд звертає увагу, що в Актах приймання товару на складі відсутні дані на підставі, якого договору було поставлено товар, в Актах здачі-приймання робіт містяться підписи, проте відсутні дані про осіб, які підписали даний документ (посада особи та П.І.Б.), в видаткових накладних відсутні дані про автотранспорт, яким здійснено перевезення товару, що є обов'язковим, згідно умов договору та відсутні товарно-транспортні накладні, довіреності на отримання товару.

Між позивачем (Покупець), з одного боку, та ПП «Виробнича фірма «Роса» (Продавець), з іншого боку, було укладено Договір №Р-МД/127 від 27.11.2009 (надалі - Договір №Р-МД/127), у відповідності до умов договору, постачальник зобов'язувався поставити шлам електрокорунд.

У відповідності до пункту 5.5 даного договору, продукцію повинен супроводжувати наступний пакет документів: товарно-транспортна накладна або залізнична накладна; пакувальний лист; сертифікат якості; висновок санаторно-епідеміологічного експертизи, ДСТУ, ГОСТ, ту, зазначених в Специфікаціях. Рахунок, накладна (рахунок-фактура) та податкова накладна надається протягом 3 (трьох) банківських днів з дати поставки Товару.

Також, сторонами 27.12.2010 було підписано додаткову угоду до договору, згідно даної угоди сторони домовилися продовжити термін дії договору до 31.12.2011 р.

На підтвердження факту реального існування фінансово-господарських правовідносин за договором №Р-МД/127 позивачем надано суду наступні документи: копія зазначеного вище договору, специфікації №1, №3 - №11, видаткова накладна №РН-0000126 від 21.11.2011, рахунок-фактури №СФ-0028080 від 21.11.2011, податкова накладна від 21.11.2011 №82.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні товарно-транспортні документи, сертифікати якості товару, які є обов'язковими, згідно умов договору, відсутні довіреності на отримання товару, докази поставлення на склад позивача отриманого товару.

Крім того, між позивачем (Покупець), з одного боку, та ТОВ «Стілфорт» (Постачальник), з іншого боку, було укладено договір №01092012 від 01.09.2012 р. на придбання металопродукції (надалі - Договір №01092012).

У відповідності до підпункту 6.1 даного договору, передбачено, що разом з товаром Постачальник зобов'язаний передати наступні документи: а) товарнотранспортна (залізнична, видаткова накладна); б) податкова накладна; в) рахунок-фактури; г) сертифікат якості заводу-виробника.

На підтвердження факту реального існування фінансово-господарських правовідносин за договором №01092012 позивачем надано суду наступні документи: копія зазначеного вище договору, приймальні акти, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, Сертифікати якості, податкові накладні

Суд звертає увагу, що в Актах приймання товару на складі відсутні дані на підставі, якого договору було поставлено товар, в видаткових накладних відсутні ініціали (П.І.Б.) та не зазначено посади осіб, які отримували товар, реквізити довіреності (№, дата) на підставі яких вони діяли при отриманні товару особи, в товарно-транспортні накладних відсутні дані про особу, яка отримувала товар та на підставі якої довіреності було отримано товар, відсутні довіреності на отримання товару, відсутні сертифікати якості на товар.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абзацу 2 п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

У відповідності до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. № 2344-ІІІ, встановлено перелік обов'язкових документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення юридичною особою на договірних умовах та для власних потреб. До таких документів відносяться: документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах; дорожній лист; товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж; інші документи, передбачені законодавством України, також згідно до п.п.11.1 та п.п.11.3 п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р. та зареєстрованого Міністерством юстиції України №128/2568 від 20.10.1998р., встановлено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля, а дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.

Пунктами 11.2, 11.3 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 визначено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.

Отже, товаротранспортні накладні відносяться до первинної транспортної документації, ведення якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

Відповідно до п.11.5 Правил перевезень вантажів, товаротранспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник(вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товаротранспортної накладної підписом і печаткою (штампом).

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

З огляду на викладене, враховуючи те, що, як було встановлено судом, позивачем не надано належних первинних документів, які мали бути складені відповідно до умов договорів укладених позивачем з контрагентами, а надані складені з порушенням Закону України "Про бухгалтерський облік", а також те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту використання товару, який за його твердження був ним отриманий за договорами у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження реальності та товарності правовідносин з контрагентами за вищезазначеними договорами.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов