Справа № 806/7185/13-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Київ К/800/8842/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В. Черпіцької Л.Т. розглянувши в порядку письмового провадження за касаційною скаргою Житомирської митниці Міндоходів на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року у справі № 806/7185/13-а за позовом приватного підприємства "Українська дистрибуційна система" до Житомирської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про визнання недійсним та скасування картки відмови, рішення, стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

Приватне підприємство "Українська дистрибуційна система" звернулось в суд з позовом до Житомирської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, в якому просило: визнати недійсними та скасувати картку відмови №101060000/2013/00872 від 01.11.2013 року та рішення Житомирської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів №101060000/2013/3000731/2 від 01.11.2013 року; стягнути на користь підприємства надмірно сплачені 9484,23 грн. податку на додану вартість, 2894,25 грн. ввізного мита та понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно, на підставі необґрунтованого висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, прийнято рішення про визначення іншої, відмінної від заявленої декларантом, митної вартості товарів.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року, позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовано картку відмови № 101060000/2013/00872 від 01.11.2013 року та рішення коригування митної вартості товарів № 101060000/2013/3000731/2 від 01.11.2013 року, стягнуто з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "Українська дистрибуційна система" надмірно сплачені 12378,48 грн., з яких 9484,23 грн. податку на додану вартість та 2894,25 грн. ввізного мита.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями, Житомирська митниця Міндоходів звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та відмовити у позові.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, між приватним підприємством "Українська дистрибуційна система" та фірмою PROFILE VOX Sp. z o.o. Sp. k.,ul. Gdyсska 143, 62-004 Czerwonak k.Poznania, Польща було укладено прямий зовнішньоекономічний Контракт №03/2009 від 26.02.2009 року щодо поставки товару (вироби з ПВХ) у відповідності до специфікації, на умовах FCA Czerwonak. що містять докладний опис товару і його ціну та є додатками до цього Контракту.

Відповідно до пункту 4 параграфу 2 (ціна) Контракту в ціну товару включена вартість тари, упакування і маркування, а також вартість митного оформлення.

Для митного оформлення товарів приватним підприємством "Українська дистрибуційна система" надано до Житомирської митниці Міндоходів митну декларацію №/2013/018921 від 01.11.2013 року, в якій позивач визначив митну вартість товару за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також, надав на підтвердження заявленої митної вартості товару наступні товаросупровідні документи: контракт № 03/2000 від 26 лютого 2009 року з додатками; рахунок-фактуру №139300693 від 28.10.2013 року; експортну ВМД; CMR; довідку про транспортно-заготівельні витрати; ДМВ; прайс-лист; листи від виробника; прайс-листи; специфікації до контракту № 03/2009 від 26.02.2009 року; комерційну пропозицію; виписки з бухгалтерської документації; каталог виробника.

01 листопада 2013 року позивачу було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів по митній декларації № /2013/018921 від 01.11.2013 року та прийнято рішення про коригування митної вартості №101060000/2013/3000731/2 від 01.11.2013 року та запропоновано подати належним чином оформлену митну декларацію відповідно до рішення про коригування митної вартості та сплатити платежі в повному обсязі.

В якості обставин, які стали підставою для відмови в оформленні митної декларації за ціною контракту та прийняття рішення про коригування митної вартості, митним органом зазначено те, що митна декларація не може бути оформлена, оскільки декларантом заявлена митна вартість, яка не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, оскільки документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності (доповнення до зовнішньоекономічного договору б/н від 28.10.2013 року та зовнішньоекономічний договір № 03/2009 від 26.02.2009 року підписані різними особами, в доповненні не визначено конкретні умови поставки). Також, у зв'язку з неподанням митному органу відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: каталогів, прейскурантів виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями.

При проведенні процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору другорядних методів визначення митної вартості відповідно до вимог статей.59-64 Митного кодексу України встановлено, що методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2 г, у зв'язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості.

У зв'язку з викладеним, митна вартість визначена за резервним методом, яка ґрунтується на раніше визначених митними органами митних вартостях: на основі МД №101060000/2013/018718 від 29.10.2013 року, з урахуванням опису товару, кількості товару, що відповідає принципам і критеріям, визначеним Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Джерелом інформації для такого висновку стала інформація цінової бази ЄАІС ДМСУ щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскаржувані рішення є протиправними, оскільки позивачем під час митного оформлення товару були надані всі необхідні документи на підтвердження його митної вартості, в тому числі додаткові документи, що окремо вимагалися митним органом, у зв'язку з чим позивачем були сплачені надмірні суми ПДВ та ввізного мита, які підлягають поверненню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України частково погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів та інше.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраною декларантом або уповноваженою ним особо. Методу визначення митної вартості умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Разом з тим, саме припущення митного органу щодо подання декларантом невідповідних документів не є беззаперечною підставою для незастосування обраного декларантом методу визначення митної вартості, у зв'язку з чим вимагає від суду в кожному випадку здійснювати аналіз поданих декларантом документів.

Згідно з частинами третьою, четвертою, п'ятою, шостою статті 53 Митного кодексу України у разі якщо подані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно частинами другою, третьою статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, приватним підприємством "Українська дистрибуційна система" було надано до митного оформлення усі необхідні документи передбачені частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України.

Як на підставу для витребування від позивача додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів, митний орган посилався лише на те, що доповнення до зовнішньоекономічного договору б/н від 28.10.2013 року та зовнішньоекономічний договір № 03/2009 від 26.02.2009 року підписані різними особами, а в доповненні не визначено конкретні умови поставки.

Проте, витребовуючи додаткові документи митним органом не було вказано про обставини, передбачені частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, зокрема у зв'язку з чим необхідно надати висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Також, у запиті не вказано на жодні розбіжності або ознаки підробки в наданих декларантом (позивачем) документах при підтвердженні митної вартості.

Окрім того, посилаючись на зазначені суперечності, митним органом не зазначено яким чином дані суперечності впливають на числові значення складових митної вартості товарів і позбавляють підприємства права на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем до декларації надавалась Специфікація від 28.10.2013 року, а не доповнення, яка у свою чергу скріплена печатками сторін. Відсутність у специфікації умов поставки обумовлена тим, що Умови поставки визначені безпосередньо контрактом № 03/2000 від 26.02.2009 року, що залишилося поза увагою митного органу. Окрім того, умови поставки дублюються в інвойсі та у специфікації до інвойсу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що сумніви митного органу щодо митної вартості задекларованого позивачем товару, є необґрунтованими, оскільки позивач подав до митного органу всі передбачені чинним законодавством документи, необхідні для визначення митної вартості ввезеного товару, а отже, і витребування додаткових документів безпідставне.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що в процесі консультацій, позивачем надавалися додаткові документи, які витребовувалися митним органом (окрім висновку про якісні та вартісні характеристики), однак, всупереч частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, серед іншого, не містить обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано за поданими позивачем документами при митному оформленні та під час консультацій.

Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, на те, що аналогічний товар за ВМД №/2013/018921 від 01.11.2013 року декларувався позивачем за першим методом (за ціною контракту) та був випущений у вільний обіг Житомирською митницею Міндоходів по ВМД №101060000/2013/000826 від 21.01.2013 року, ВМД № 101060000/2013/008612 від 27.05.2013 року, ВМД № 101060000/2013/007302 від 30.04.2013 року та ВМД № 101060000/2013/0012094 від 11.02.2013 року.

Також, судами попередніх інстанцій зазначено, що відповідачем не надано до суду жодних допустимих доказів в обґрунтування скоригованої митної вартості товару, яка перевищує митну вартість, визначену позивачем, відповідно до першого методу, майже у два рази. Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за шостим (резервним) методом у розмірі, що збільшило загальну вартість товару на 9484,23 грн., митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не навів жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову в частині скасування оскаржуваних рішень.

Щодо стягнення надміру сплачених сум податку на додану вартість та ввізного мита колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою та відповідний перелік документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Виходячи з наведеного нормативними актами встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, а відтак позов позивача в цій частині є передчасним.

За правилами статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Житомирської митниці Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року змінити, скасувавши в частині задоволення позову приватного підприємства "Українська дистрибуційна система" до Житомирської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про стягнення з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "Українська дистрибуційна система" надмірно сплачених 9484,23 грн. податку на додану вартість, 2894,25 грн. ввізного мита та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В іншій частині постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді