Справа № 2а-6653/09/1770
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

10 березня 2015 року №2а-6653/09/1770

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомвідкритого акціонерного товариства Національної страхової компанії «Оранта»
до Державної податкової інспекції у місті Рівне
про скасування податкової вимоги від 14.05.2009 №1/536 та зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство Національна страхова компанія «Оранта» звернулось до суду із позовом про скасування податкової вимоги Державної податкової інспекції у місті Рівне від 14.05.2009 №1/536 та звільнення активів товариства від податкової застави.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.09.2014 №К/800/61153/13 касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства Національної страхової компанії «Оранта» задоволено частково: постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 №2а-6653/09/1770 та постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27.04.2010 №2а-6653/09/1770 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судом касаційної інстанції було зазначено, що судами першої та апеляційної інстанції не досліджено підстав для нарахування позивачеві земельного податку в 2008 - 2009 роках та не з'ясували наявність підстав для поширення податкової застави на активи позивача, її зміст, дату виникнення відповідного права і межі її застосування.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2014 №2а-6653/09/1770 адміністративну справу №2а-6653/09/1770 передано до Окружного адміністративного суду міста Києва для розгляду справи за підсудністю.

Розгляд справи здійснено Окружним адміністративним судом міста Києва із врахуванням частини п'ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Адміністративну справу №2а-6653/09/1770 розглянуто в письмовому провадженні на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Рівненської міської ради від 26.06.2008 №1644 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, вилучення та надання земельних ділянок» позивачу надано в оренду на сорок дев'ять років земельну ділянку площею 1958 кв.м., за адресою: місто Рівне, вулиця Міцкевича, будинок 14 для обслуговування адміністративного будинку та попереджено землекористувача про те, що нарахування орендної плати за земельну ділянку проводиться з дня ухвалення цього рішення (пункт 20).

Між Рівненською міською радою (орендодавець) та відкритим акціонерним товариством Національною страховою компанією «Оранта» (орендар) укладено договір оренди від 16.02.2009 №13, який від імені позивача підписано директором дирекції Кедрук Т.Д. Договір зареєстровано у Рівненському міськрайонному відділі Рівненської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах» 12.03.2009 за №59.

На момент укладання договору оренди Кедрук Т.Д. діяла на підставі довіреності від 18.08.2008, виданої відкритим акціонерним товариством Національної акціонерної страхової компанії «Оранта». Відповідно до пунктів 4, 14 довіреності для виконання повноважень, наданих цією довіреністю, представник має право від імені товариства, зокрема: з дотриманням законодавства та за попереднім погодженням із Головою Правління укладати договори, підписувати меморандуми про співпрацю з органами держаної виконавчої влади та місцевого самоврядування; укладати договори оренди (суборенди) нерухомого майна при обов'язковій наявності погодження Правління.

Відкритим акціонерним товариством Національна страхова компанія «Оранта» 20.03.2009 подано до податкового органу податкову декларацію орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2009 рік, у якій платник самостійно обчислив і зазначив суму податкового зобов'язання в розмірі 288 815,97 грн. та подано уточнюючі податкові розрахунки земельного податку за 2008 та 2009 роки у зв'язку з оформленням договору, якими нараховано до зменшення відповідне податкове зобов'язання в сумі 26 760,63 грн. з 52 074,38 грн. та повну суму податкового зобов'язання у розмірі 24 965,48 грн.

Листом від 28.04.2009 №0808-04-02/11719 позивач повідомив Державну податкову інспекцію у місті Рівне про те, що договір був підписаний директором Рівненської обласної дирекції Національної страхової компанії «Оранта» з перевищенням наданих їй повноважень і є нікчемним, а тому не створює ніяких зобов'язань між відкритим акціонерним товариством Національною страховою компанією «Оранта» та Рівненською міською радою та просив прийняти уточнений податковий розрахунок земельного податку на 2009 рік.

Відкритим акціонерним товариством Національною страховою компанією «Оранта» 30.04.2009 подано відповідачу уточнюючу податкову декларацію орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2009 рік, якою нараховано до зменшення повну суму податкового зобов'язання у розмірі 288 815,97 грн. (податковій декларації присвоєно статус «До відома») та уточнюючі податкові розрахунки земельного податку на 2008 та 2009 роки, якими відповідно нарахований земельний податок в розмірі 26 760,63 грн. (з 26.06.2008) та 24 965,48 грн. (уточнюючим податковим розрахункам присвоєно статус «До відома»).

Окрім того, відкрите акціонерне товариство Національна страхова компанія «Оранта» листом від 30.04.2009 №690 повторно повідомило податкову інспекцію про те, що договір є недійсним, так як був підписаний директором з перевищенням наданих їй повноважень.

Державною податковою інспекцією у місті Рівному 14.05.2009 сформовано першу податкову вимогу №1/536, яка отримана позивачем 21.05.2009, згідно з якою сума податкового боргу за узгодженим податковим зобов'язанням з орендної плати за землю з юридичних осіб становить 108 102,32 грн. та 19.05.2009 зареєстровано податкову заставу активів позивача, реєстраційний номер запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 8727930. З 03.07.2009 зареєстровано внесення змін до вищевказаного реєстраційного запису, а саме зареєстровано податкову заставу активів позивача згідно з актом опису від 02.07.2009 №48.

Начальником відділу виконавчого комітету управління земельних відносин Рівненської міської ради 05.06.2009 на підставі частини другої статті 203, статті 215 Цивільного кодексу України, частини другої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасовано державну реєстрацію від 12.03.2009 за №59 договору від 16.02.2009 №13.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про плату за землю» використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок. Справляння земельного податку за земельні ділянки, надані в користування у зв'язку з укладенням угоди про розподіл продукції, замінюється розподілом виробленої продукції між державою та інвестором на умовах такої угоди. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар (стаття 5 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про плату за землю» підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до статті 15 цього Закону власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Частинами 1, 2 статті 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Досліджуючи питання підстав для нарахування позивачем земельного податку в 2008-2009 роках, згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 22.09.2014 №К/800/61153/13, суд наголошує на наступному.

Як вбачається із матеріалів справи, договір оренди від 16.02.2009 №13, укладений між Рівненською міською радою (орендодавець) та відкритим акціонерним товариством Національною страховою компанією «Оранта» (орендар) був зареєстрований

у Рівненському міськрайонному відділі Рівненської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах» 12.03.2009 за №59.

Отже в силу приписів статей 13, 15 Закону України «Про плату за землю» та статті 125 Земельного кодексу України, відповідний обов'язок нарахування орендної плати за земельну ділянку, виник у позивача з 12.03.2009.

Як вбачається із поданої відкритим акціонерним товариством Національна страхова компанія «Оранта» 20.03.2009 до податкового органу податкової декларації орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2009 рік, відповідну суму грошового зобов'язання розраховано позивачем в розмірі 288 815,97 грн. за період березень-грудень 2009 року.

З матеріалів справи вбачається, що поданій відкритим акціонерним товариством Національною страховою компанією «Оранта» 30.04.2009 уточнюючій податковій декларації орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2009 рік, якою зменшено повну суму податкового зобов'язання у розмірі 288 815,97 грн. присвоєно контролюючим органом статус «До відома».

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 12.08.2014 у справі №918/938/14 відмовлено у задоволенні позовних вимог відкритого акціонерного товариства Національної страхової компанії «Оранта» про визнання недійсним договору оренди від 16.02.2009 №13 через пропущення позивачем строку позовної давності звернення до суду.

Враховуючи, що державну реєстрацію від 12.03.2009 за №59 договору оренди від 16.02.2009 №13 скасовано начальником відділу виконавчого комітету управління земельних відносин Рівненської міської ради 05.06.2009, в силу приписів статей 13, 15 Закону України «Про плату за землю» та статті 125 Земельного кодексу України відповідний обов'язок зі сплати орендної плати виник у позивача за період з 12.03.2009 по 05.06.2009.

Оскаржувана позивачем перша податкова вимога Державної податкової інспекції у місті Рівне від 14.05.2009 №1/536 стосується заборгованості з орендної плати з юридичних осіб за період березень-травень 2009 року, тобто за період, по якому у позивача згідно із приписами статей 13, 15 Закону України «Про плату за землю» та статті 125 Земельного кодексу України був відповідний обов'язок зі сплати орендної плати.

Тому позовна вимога позивача про скасування першої податкової вимоги Державної податкової інспекції у місті Рівне від 14.05.2009 №1/536 не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки скасовано начальником відділу виконавчого комітету управління земельних відносин Рівненської міської ради 05.06.2009, уточненню підлягають грошові зобов'язання з орендної плати за землю по декларації за 2009 рік саме за період з червня по грудень 2009 року, що позивачем зроблено не було.

При цьому, доводи позивача щодо відсутності у нього обов'язку із сплати з орендної плати починаючи з березня 2009 року не приймаються судом до уваги з огляду на приписи ухвали Вищого адміністративного суду України від 22.09.2014 №К/800/61153/13, які згідно частини п'ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими до суду першої інстанції.

Додатково суд наголошує на тому, що в матеріалах справи містяться докази ухилення відкритого акціонерного товариства Національної страхової компанії «Оранта» від оформлення права користування земельною ділянкою площею 1958 кв.м. за адресою: місто Рівне, вулиця Міцкевича, будинок 14 у встановленому порядку повноважною особою.

Так, як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2013 у справі №11/187-35/205-9/400-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2013 (касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства Національної страхової компанії «Оранта» залишено ВГСУ без розгляду), відкрите акціонерне товариство Національна страхова компанія «Оранта» використовує земельну ділянку площею 1958 кв.м. за адресою: місто Рівне, вулиця Міцкевича, будинок 14 з моменту скасування державної реєстрації договору від 16.02.2009 - без правовстановлюючих документів, що є порушенням статті 125 Земельного кодексу України.

Отже позивач фактично продовжує використовувати земельну ділянку площею 1958 кв.м., ухиляється від її оформлення правовстановлюючими документами, а відтак і свого обов'язку у сплаті орендних платежів.

Досліджуючи питання наявності підстав для поширення права податкової застави на активи позивача, її зміст, дату виникнення відповідного права, суд наголошує на наступному.

Як вже зазначалось вище, першу податкову вимогу Державної податкової інспекції у місті Рівному від 14.05.2009 №1/536 отримано позивачем 21.05.2009.

Позивачем використано процедуру адміністративного та судового оскарження відповідної вимоги в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Так, в силу приписів підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 та підпункту 6.4.1 пункту 6.4 статті 6 названого Закону процедура адміністративного оскарження податкової вимоги від 14.05.2009 №1/536 станом на 19.05.2009 та 03.07.2009 (дати реєстрації податкової застави) закінчена не була, про що свідчать матеріали справи.

Зокрема, рішенням Державної податкової інспекції від 05.06.2009 №24944/24-27, рішенням Державної податкової адміністрації у Рівненської області від 11.08.2009 №14888/25-16/184, рішенням Державної податкової адміністрації України від 06.10.2009 №9949/6/24-0615 першу податкову вимогу від 14.05.2009 №1/536 залишено без змін, а скарги відкритого акціонерного товариства Національної страхової компанії «Оранта» - без задоволення.

Після цього, позивач скористався своїм правом на судове оскарження першої податкової вимоги від 14.05.2009 №1/536.

Також, як вбачається із Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 19.05.2009 №23509420 та від 03.07.2009 №23975434 відповідачем зареєстровано податкову заставу активів позивача в 2-х кратному розмірі від суми податкового боргу, що не відповідає приписам рішення Конституційного Суду України від 24.03.2005 №2-рп/2005, відповідно до якого розмір податкової застави виходячи із загальних принципів права повинен відповідати сумі податкового зобов'язання, що забезпечувало б конституційну вимогу справедливості та розмірності. Розмірність як елемент принципу справедливості передбачає встановлення публічно-правового обмеження розпорядження активами платника податків за несплату чи несвоєчасну сплату податкового зобов'язання та диференціювання такого обмеження залежно від розміру несплати платником податкового боргу.

З огляду на викладене, положення підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», яке передбачало можливість поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків незалежно від суми податкового боргу, визнано рішенням Конституційного Суду України від 24.03.2005 №2-рп/2005 таким, що порушує справедливе вирішення питань застосування права податкової застави, тобто неконституційним.

Також названим рішенням Конституційного суду визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України

«Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а саме: абзацу другого підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8, згідно з яким право податкової застави виникає у разі неподання або несвоєчасного подання платником податків податкової декларації - з першого робочого дня, наступного за останнім днем строку, встановленого законом про відповідний податок, збір (обов'язковий платіж) для подання такої податкової декларації.

Поширюючи право податкової застави в 2009 році на активи платника податків в 2-х кратному розмірі, а також не дочекавшись процедури закінчення оскарження податкової вимоги, відповідачем не враховано приписів рішення Конституційного Суду України від 24.03.2005 №2-рп/2005, чим порушено приписи чинного законодавства щодо порядку виникнення та застосування податкової застави.

Отже позовна вимога про звільнення активів відкритого акціонерного товариства Національної страхової компанії «Оранта» від податкової застави, що зареєстрована згідно витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 19.05.2009 №23509420 та від 03.07.2009 №23975434, підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги відкритого акціонерного товариства Національної страхової компанії «Оранта» підлягають задоволенню частково.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163, 227 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у місті Рівне звільнити активи відкритого акціонерного товариства Національної страхової компанії «Оранта» з під податкової застави, що зареєстрована згідно витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 19.05.2009 №23509420 та від 03.07.2009 №23975434.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.