Справа № 810/5837/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5837/14 Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко А.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріана" на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріана" до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оріана», звернулося до суду з позовом до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.06.2014 року № (фінансові санкції у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне з порушень, а саме 34 дні * 340 = 11 560 гривень) та № (фінансові санкції у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми, а саме 24806 гривень).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріана" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу від 02.06.2014 року № 248 та направлень від 05.06.2014 року № 2493, № 2494, виданими Головним управлінням Міндоходів у київській області головним державним ревізором-інспектором Пархомчиком Олександром Андрійовичем та головним державним ревізором-інспектором Лутанюком Віталієм Михайловичем проведена фактична перевірка господарської одиниці «каса» за адресою Київська область, Бориспільській район, село Щасливе, вулиця Леніна, 9-А, що належить ТОВ «Оріана» з питань дотримання вимог проведення готівкових розрахунків.

За результатами перевірки складено Акт від 13.06.2014 року № 1051/1000/22/13733129.

Перевіркою встановлено та в Акті зафіксовані наступні порушення:

- у касовій книзі підприємства не здійснено облік готівки на загальну суму 4 961, 18 гривень, чим порушено пункт 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637;

- суб'єктом господарювання не забезпечено щоденне друкування (у робочі дні підприємства) та зберігання у книзі обліку розрахункових операцій фіскальних звітних чеків, чим порушено пункт 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР.

За результатами розгляду матеріалів перевірки Бориспільською ОДПІ до ТОВ «Оріана» згідно із абзацом 3 статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 за не оприбуткування у касі готівки застосовано фінансові санкції у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми, а саме 24806 гривень і винесено податкове повідомлення рішення від 25.06.2014 року № ).

Згідно із пунктом 4 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР за невиконання щоденного друку фіскальних звітних чеків застосовано фінансові санкції у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне з порушень, а саме 34 дні * 340 = 11 560 гривень і винесено податкове повідомлення-рішення № від 25.06.2014.

Рішенням Головного управління Міндоходів у Київській області про результати розгляду скарги від 12.09.2014 року № 2225/10/10-36-10-01-04/713 податкові повідомлення - рішення від 25.06.2014 року № та № залишені без змін, а скарга без задоволення.

Позивач, не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд їх скасувати, що і є предметом даного позову.

Щодо застосування штрафу за нездійснення обліку готівки на загальну суму 4961, 18 гривень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в цій частині, так як надані для податкової перевірки та суду документи позивача підтверджують у повному об'ємі зафіксовані в акті порушення та правомірність застосування органом контролю штрафних санкцій.

Пунктом 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР ) передбачено обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Пунктом 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 15.12.2004 № 637 (зі змінами і доповненнями) (далі - Положення № 637) визначено, що каса - приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документів.

Згідно з пунктом 1.2 глави 1 Положення № 637 оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до пункту 2.6 глави 2 Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків реєстратора розрахункових операцій (даних розрахункової книжки).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Системний аналіз норм Положення № 637 дає підстави для висновку про те, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках реєстратора розрахункових операцій (даних розрахункової книжки) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлено відповідальність статтею 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95.

З аналізу зазначених норм матеріального права вбачається, що незабезпечення суб'єктом господарювання відповідності грошових коштів у місці проведення розрахунків (що включає касу, грошовий ящик, сейф, полицю біля каси тощо) сумі коштів, зазначеній у денному звіті реєстратора розрахункових операцій, тягне застосування до такого суб'єкта заходів відповідальності незалежно від джерела походження цих коштів та їх належності будь-якій особі.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлено відповідальність статтею 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95.

Під час проведення перевірки було виявлено у касі підприємства готівку на загальну суму 20048, 88 гривень. Про вказаний факт зазначено у розписці бухгалтера ОСОБА_4

З Акта перевірки вбачається, що згідно звіту касира за 12.06.2014 на сторінці 163 сума становить 15 087, 70 гривень.

Відповідач дійшов висновку про невідповідність сум готівкових коштів на 4961, 18 гривень (20048, 88 гривень - 4961, 18 гривень).

Доводи апелянта, що сума в розмірі 4961,18 грн. є такою, що не відповідає дійсності, оскільки в акті була допущена помилка, колегія суддів не приймає до уваги, так як вказана обставина не підтверджена документально. При цьому судом першої інстанції вірно встановлено, що загальну сума коштів у касі 20048, 88 гривень є безспірною, а у звіті касира від 12.06.2014 про залишок коштів (ненаданий позивачем) зазначена сума розмірі 15 087, 70 гривень. Крім того, з матеріалів перевірки та пояснень касира і бухгалтера, що складені на момент перевірки, різниця суми зазначена саме 4961,18 грн.

Також, не можуть бути прийняті до уваги посилання апелянта на ту обставину, що сума в розмірі 4940,43 належить ТОВ «Кіа-Центр», так як останній орендує сейф у позивача, оскільки сум готівкових коштів на 4961, 18 гривень знаходилась у касі позивача, а не у орендованомому сейфі. При цьому, позивачем не надано вмотивованих пояснень чому дана сума знаходилась саме у касі ТОВ «Оріана», а не у сейфі ТОВ «Кіа-Центр». Крім того, на момент проведення перевірки позивачем не було надано перевіряючи ні пояснення щодо сейфа, ні договір оренди сейфа, всі ці обставини виникли вже на час розгляду справи в суді, а тому колегія суддів вважає, що зазначені посилання не можуть бути враховані як підстави для визнання дій відповідача протиправними.

Враховуючи викладене, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановивши невідповідність грошових коштів звіту реєстратора розрахункових операцій, відповідач правомірно застосував фінансову санкцію у п'ятикратному розмірі, а тому підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 25.06.2014 року № відсутні.

Посилання апелянта на ту обставину, що відповідач взагалі не мав права на проведення перевірки, оскільки до її початку не надав позивачу направлення та наказ на проведення перевірки, колегія суддів не приймає до уваги та зазначає, допуск інспекторів до проведення перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні перевірки, у зв'язку з чим за умови такого допуску підставою для скасування рішення (прийнятого за результатами перевірки) може бути лише неправильність його прийняття по суті, а не власне процедурні порушення, на чому наполягає позивач.

Аналогічна за змістом правова позиція зафіксована в постанові Верховного Суду України №21-25а10 від 24.12.2010 р.

Щодо застосування штрафу за незабезпечення щоденного друкування (у робочі дні підприємства) та зберігання у книзі обліку розрахункових операцій фіскальних звітних чеків, суд першої інстанції прийшов до висновку, що правомірність кратного застосування штрафу за невиконання друку 34 Z-звітів за 34 дні.

Колегія суддів не повністю погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині та зазначає наступне.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Пунктом 4 статті 17 Закону № 265/95-ВР передбачено, що за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах - двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його не зберігання.

Аналіз змісту цих норм дає підстави для висновку, що зазначена фінансова санкція встановлена за порушення суб'єктами підприємницької діяльності вимоги закону щоденно друкувати фіскальний звітний чек та зберігати його в книзі обліку розрахункових операцій. При цьому не виконуючи протягом певного періоду обов'язок щодня друкувати фіскальний звітний чек, суб'єкт підприємницької діяльності вчиняє продовжуване порушення, а не зберігаючи цей чек у книзі обліку розрахункових операцій - триваюче.

Так, судом першої інстанції встановлено, що Акт перевірки підписаний бухгалтером ОСОБА_4 без зауважень до перевіряючих.

В наданій розписці до Акта перевірки ОСОБА_4 зазначила, що у 2014 році режим підприємства, у тому числі каси підприємства, були всі робочі дні, крім святкових і вихідних, таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання позивача на наказ №6 від 31.03.2014 року, який може свідчити, що підприємство не проводило свою діяльність кожного дня, оскільки його не було надано перевіряючим під час проведення перевірки.

Разом з тим, під час перевірки реєстратора розрахункових операцій Міні 500.02 МЕ фіскальний № встановлено, що протягом квітня - червня 2014 позивачем не забезпечено щоденне друкування фіскальних звітних чеків 34 рази (у робочі дні). Так, відповідач брав до розрахунку тільки робочі дні у квітні - червні 2014 року, без урахування вихідних (субота, неділя) та святкових днів (травневі свята, Трійця) у вказаний період.

В зв'язку з чим, відповідач застосував штрафні санкції у розмірі 11 560 гривень (зокрема, 34*340,00 грн.).

Однак, колегія суддів не погоджується з розміром штрафних санкцій за вказане порушення зважаючи на таке.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, за вчинення порушень, про які йдеться у пункті 4 статті 17 Закону № 265/95-ВР, відповідний орган державної податкової служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку та/або його не зберігання в книзі обліку розрахункових операцій.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що ДПІ може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності випадків не зберігання в книзі обліку розрахункових операцій фіскальних звітних чеків, тобто у розмірі 340 грн.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.04.2013 року у справі № 21-89а13).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про застосування до нього штрафних (фінансових) санкції за кожне виявлене нероздрукування чи незбереження фіскального звітного чеку або його незберігання є необґрунтованим та безпідставним, а тому застосування штрафних санкцій у розмірі 11 560,00 грн. неправомірне, так як слід застосувати штраф у розмірі 340,00 грн., а отже податкове повідомлення рішення в частині суми 11220,00 грн. підлягає скасуванню (11560,00-340,00=11220,00).

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її в частині та прийняти нову постанову суду в цій частині.

Таким чином вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріана" - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року - скасувати в части відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.06.2014 року № в частині застосування штрафних санкцій на суму 11220,00 грн.

В цій частині прийняти нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2014 року № в частині застосування штрафних санкцій на суму 11220,00 грн.

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 24 березня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.