Справа № 2а-4918/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Справа № 9104/74719/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Городенківської міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Городенківської міської ради в яком просив визнати незаконними та скасувати рішення № 1489 від 05.11.2008 року та № 1704 від 15.01.2009 року.

Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими Законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією та законами України.

Зазначені положення Конституції України кореспондовані в ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими для виконання на відповідній території. У відповідності із ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ст. 12 Земельного Кодексу України розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Згідно зі статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Стаття 40 ЗК України визначає, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно в оскаржуваному рішенні покликається на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), яким вирішено, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, адже Рішення Конституційного Суду України немало і немає ніякого застосування щодо предмету адміністративного позову. Апелянт вважає, що суд застосував у справі набір різнорідних положень законодавства, які навіть не поширюються на спір.

На підставі наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що Городенківською міською радою прийнято рішення № 1489 від 05.11.2008 року про передачу ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку площею 302 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 та про видачу йому державного акту про право власності на землю, та рішення № 1704 від 15.01.2009 року про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки площею 301 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 та про видачу йому державного акту про право власності на землю.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що згідно ст. 12 Земельного Кодексу України, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Згідно п. 6 ст. 81 ЗК України громадяни України можуть набувати права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

А тому враховуючи наведене суд вважав, що оскаржувані рішення прийняті міською радою в межах її повноважень.

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

На підставі рішень Городенківської міської ради від 05.11.2008 року № 1489 та від 15.01.2009 року № 1704 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали відповідні державні акти на право власності на земельну ділянку, тобто зазначене рішення, яке є актом індивідуальної дії, вичерпало свою юридичну силу після реалізації, а саме: після одержання власниками земельної ділянки документів, що посвідчують право власності та його державної реєстрації.

З врахування наведеного колегія судів дійшла висновку, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право, а відтак такий не може розглядатись за правилами адміністративного судочинства, а повинен розглядатись за правилами ЦПК України. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 01 жовтня 2013 року.

З врахуванням вище викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 4 ч. 1 ст. 198, п. 4 ст. 202, ст. 203, ст.206, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, постанову Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2012 року по справі № 905/58/12 скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Городенківської міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень - закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин