Справа № 804/3894/14
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/3894/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2015 року

справа № 804/3894/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря: Лащенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року у справі №804/3894/14

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»

до

про

Дніпропетровської митниці ДФС

скасування картки відмови, визнання недійсним та скасування рішення, зобов’язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (далі по тексту – позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці Міністерства доходів і зборів України (далі по тексту – відповідач), в якому просило:

- визнати недійсним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № 110010000/2013/600538/1 від 16.12.2013 року;

- зобов'язати відповідача повернути позивачу зарезервовані кошти в сумі 771980 грн. 84 коп.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №804/3894/14.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зазначив, що дії митного органу про збільшення митної вартості здійснювались упереджено, необ’єктивно, без аналізу пакету документів при розмитненні. Також позивач вказує, що суперечать діючому законодавству дії відповідача по застосуванню другого резервного методу визначення митної вартості. Крім того, у позивача не було законних підстав визначати митну вартість за іншим методом, ніж за методом вартості операції, що було заявлено при консультації з митним органом.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року у справі №804/3894/14 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. (суддя – Дєєв М.В.)

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що застосування митним органом резервного методу, обумовлене неможливістю з об'єктивних підстав використати попередні методи оцінки, є правомірним. Відповідач, приймаючи рішення про неможливість використання обраного декларантом методу митної оцінки, діяв у спосіб, визначений законом.

Позивач – Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з’ясування обставин справи, необ’єктивність оцінки доказів, які мають значення для справи, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року у справі №804/3894/14 та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначив, що при наданні документів при митному оформленні з додатком необхідних документів на вимогу відповідача заявлено повні відомості про митну вартість товару, претензій щодо недостовірності відомостей останній не висловлював. Крім того, позивач вказує, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції).

03 березня 2015 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за вх.№9843/15 надійшли заперечення Дніпропетровської митниці ДФС на апеляційну скаргу, в яких вказана особа зазначає, що позивач повинен був надати відповідачу додаткові документи, однак свого обов’язку не виконав. Дніпропетровська митниця ДФС просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.

Представником Дніпропетровської митниці ДФС у судовому засіданні заявлено клопотання про здійснення процесуального правонаступництва, в якому зазначена особа просить здійснити заміну відповідача – Дніпропетровської митниці Міністерства доходів і зборів України на його правонаступника – Дніпропетровську митницю ДФС.

У судовому засіданні, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалила здійснити процесуальне правонаступництво у даній адміністративній справі, а саме замінити Дніпропетровську митницю Міністерства доходів і зборів України на Дніпропетровську митницю ДФС.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року у справі №804/3894/14 та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін по справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, в межах виконання умов зовнішньоекономічного контракту № 13-0473-12 від 19.02.2013 року, позивач отримав від фірми «JUGOHROM FERROALLOYS DOOEL Jegunovce» (Македонія) товар – феросиліцій FeSi 65% з вмістом Si 65,80%.

- картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 28.03.2013 № 110/2012/0001471;

- залізнична накладна для внутрішнього сполучення від 11.12.2013 року №51736668;

- міжнародні автомобільні накладні (CMR);

- коносамент (Bill of Lading) від 30.11.2013 року №2;

- вантажна відомість (CargoManifest) від 30.11.2013 р. б/н;

- довідка від 16.12.2013 року №062Д/1591;

- інвойс від 25.11.2013 року №626-220-0001-13;

- розрахунок ціни (калькуляція) від 25.11.2013 року б/н;

- пакувальний лист від 25.11.2013 року б/н;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) від 19.02.2013 року № 13-0473-12 із доповненням від 28.10.2013 року №9;

- договір (контракт) про перевезення від 20.02.2013 року № М2/2002/13;

- сертифікат з перевезення (переміщення) товару форми EUR.1 Ant 0103026 від 28.11.2013 року;

- сертифікат з перевезення (переміщення) товару BG001007 від 06.12.2013 року;

- відвантажувальні специфікації від 10.12.2013 року;

- сертифікати якості від 25.11.2013 року;

- біржова інформація від 16.04.2013 року;

- копія митної декларації країни відправлення від 16.12.2013 року.

Визначення позивачем митної вартості в митній декларації відбулось за основним методом - за ціною договору (контракту).

У відповідності до ст.337 Митного кодексу України контролем співставлення є автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, та інших електронних документах, пов'язаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.

Зазначена форма контролю полягає в співставленні даних про вартість товарів, які заявляє декларант, з даними про вартість таких товарів, які містяться в інших електронних документах, наявних у митного органу на момент здійснення митного оформлення оцінюваних товарів.

Крім того, наявні митні оформлення такого ж товару за тим самим контрактом за рішення про коригування митної вартості, виданим позивачу на рівні 1,6098 EUR/кг.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно ч. 5 ст. 55 Митного кодексу України, декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Частиною 6 цієї статті передбачено, що на вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

З огляду на встановлені розбіжності, митний орган запропонував декларанту надати додаткові документи, а саме:

- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- якщо здійснювалось страхування – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини;

- переклад копії митної декларації країни відправлення.

З огляду на ненадання декларантом витребуваних документів, які б підтверджували заявлену митну вартість товару, митним органом прийнято рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару від 16.12.2013 року №110010000/2013/600538/1, відповідно до якого митну вартість скориговано за попередніми оформленнями, відповідно до яких митну вартість визначено в розмірі - 1,6098 EUR /кг із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - 2-г - резервний метод відповідно до ст.64 Митного кодексу України.

Листом від 10.01.2014 року № 062Д/29 (вх. Дніпропетровської митниці № 164/5-15 від 10.01.2014 року) для підтвердження зазначеної митної вартості товару позивачем було надано митному органу додаткові документи, а саме рахунок на перевезення № 0139-015 від 25.11.2013 року та висновок «Укрпромзовнішекспертиза» № 23 від 09.01.2014 р. Проте, подані позивачем додаткові документи не усунули виявлені в процесі здійснення митного контролю розбіжності, тому до уваги прийняті не були.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів №110010000/2013/600538/1 від 16.12.2013 року, оформив товар за ВМД №110010000/2013/023095 від 17.12.2013 року під гарантійні зобов'язання.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані подавати органу доходів і збору достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із ч.1, 2 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів, відповідно до ч.5 ст.54 Митного кодексу України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст.53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування митної вартості товарів.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, встановивши те, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, митний орган мав право витребувати додаткові документи у відповідності до ч.3 ст.53 Митного кодексу України.

На виконання свої повноважень, посадовими особами митниці запропоновано декларанту протягом 10 календарних днів надати додаткові документи, про що повідомлено декларанта.

У встановлений законом строк вказані документи позивачем надано не було.

Відповідно до ч.6 ст.54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ч.5, 6 ст.57 Митного кодексу України, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов’язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті позовних вимог, оскільки надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. З огляду на ненадання витребуваних документів у встановлений законом строк, митний орган правомірно відмовив у митному оформлені товарів за заявленою декларантом митною вартістю та застосував інший метод визначення митної вартості товарів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 23 квітня 2014 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року у справі №804/3894/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу – з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено – 10 березня 2015 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна