Справа № 804/20776/14
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про вчинення певних дій, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військоївої частини НОМЕР_1 внутрішніх військ МВС України в якому позивач просить:
1) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внутрішніх військ МВС України видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку;
2) стягнути з Військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ МВС України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 :
121,46 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за січень 2011 року;
В подальшому замінено первинного відповідача на Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну гвардію України».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в порушення вимог чинного законодавства Відповідач не видав позивачу належно оформлену трудову книжку та не здійснив виплату заробітної плати за січень 2011 року, з вирахуванням усіх податків та інших обов`язкових платежів, у розмірі 121,46 грн.
Відповідач надав пояснення в яких зазначено, що оформлення трудової книжки військовослужбовцям чинним законодавством не передбачено, а відповідно позовні вимоги щодо видачі останньої є неправомірними. Стосовно стягнення з відповідача заробітної плати за січень 2011 року в розмірі 121,46 грн., то відповідач вважає вказані вимоги безпідставними, оскільки позивач не звертався до військової частини з вимогою виплатити вказані кошти.
В судове засідання позивач не з`явився, просив розглянути справу без участі останнього.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1 о/с від 05.01.2011 року позивач звільнений з військової служби в запас ЗС України за п. «и» ч.6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 2 с/ч від 05.01.2011 року виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Так, позивач зазначає, що відповідач в день звільнення не видав позивачу належно оформлену трудову книжку та не здійснив виплату заробітної плати за січень 2011 року.
З огляду на вищевикладене суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби. Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.
"Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженим указом Президента України, Положенням про проходження військової служби від 10.12.2008 №1153/2008 ведення трудової книжки безпосередньо під час проходження військової служби не передбачено.
Разом з тим, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 12 серпня 1993 p. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» документами що підтверджують трудовий стаж військової служби є військові квитки, довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС, довідки архівних і військово-лікувальних установ тощо.
Крім того, відповідно до спільного наказу Мінпраці, Мінюст., Мін. соц. захисту населення від 29.07.1993 № 58 "Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.
Особи, які вперше шукають роботу і не мають трудової книжки, повинні пред`явити паспорт, диплом або інший документ про освіту чи професійну підготовку. Військовослужбовці, звільнені із Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Прикордонних військ України, Цивільної оборони України, Управління охорони вищих посадових осіб України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України (далі Збройні Сили України та інші війська) та військовослужбовці, звільнені із Збройних Сил колишнього Союзу PCP і Збройних сил держав учасниць СНД, пред`являють військовий квиток. Звільнені з місця відбування кримінального покарання зобов`язані пред`явити довідку про звільнення.
Відповідно до п. 2.19 того ж наказу до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремими рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи:
а) про час служби у складі Збройних Сил України та інших військах, де на тих, які проходять службу, не поширюється законодавство про працю і державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення із служби.
Викладена позиція підтверджується листом Міністерства праці та соціальної політики від 19.01.2007 № 09-43 "щодо порядку ведення трудових книжок", відповідно до якого до трудових книжок за місцем роботи вносять окремим рядком відомості про час служби у Збройних Силах України та інших військах із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення зі служби. Підставою для занесення цих відомостей є військовий квиток.
З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що чинним законодавством не передбачено військовослужбовцям оформлення трудових книжок, а відповідно і позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку не підлягають задоволенню.
Відносно п.2 позовних вимог суд зазначає, що ст..233 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст..116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Так, судом встановлено та не заперечується відповідачем, позивачу при звільненні не сплачено 121,46 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за січень 2011 року, що підтверджується відповідним розрахунком.
Таким чином, суд приходить до висновку щодо визнання протиправними дії відповідача по невиплаті 121,46 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за січень 2011 року.
Згідно зі ст. 3 Кодексу законів про працю України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації (ст. 2 Кодексу законів про працю України).
Визначення поняття трудового договору наведено в абзаці першому ст. 21 КЗпП.
Частиною першою ст. 94 цього Кодексу законів про працю України і ст. 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 2 Закону про оплату праці визначено структуру заробітної плати: основна і додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка визначається у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
До інших заохочувальних і компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами та положеннями, компенсаційні й інші грошові та матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Водночас відповідно до статей 1 і 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу, що є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я та віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Крім того, ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава, зокрема, гарантує військовослужбовцям грошове забезпечення, до складу якого входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється у порядку, що затверджується, зокрема, Міноборони України.
Стосовно строків звернення позивача до адміністративного суду, суд зазначає, що виходячи з положень частин першої і третьої статті 99 КАС України, строки звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод чи інтересів встановлюються цим Кодексом та іншими законами.
Частиною третьою статті 99 КАС України передбачено місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
При тлумаченні вищевказаних норм, Верховний Суд України в Рішенні від 16 травня 2011 року (справа №21-29-а11) зазначив, що під іншими законами розуміються закони, які встановлюють строки звернення до адміністративного суду з вимогою вирішити публічно - правовий спір.
Водночас, згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає строки звернення до суду за вирішенням трудового спору, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Спеціального нормативно-правового акта, який регулює оплату праці працівників міліції, немає, тому до таких правовідносин застосовуються норми Кодексу законів про працю України.
Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 р. № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
З огляду на викладене звернення до суду особи, яка перебувала або перебуває на публічній служби, з вимогами про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) не обмежується будь-яким строком.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , 121,46 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за січень 2011 року.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова