Справа № 813/110/15
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року Справа № 813/110/15 16 год. 54 хв. зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Павлишин Ю.І.,

за участю:

представника позивача Лотоцької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства «М-Студія» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівський області пор визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

приватне підприємство «М-Студія» (далі - ПП «М-Студія») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - ДПІ у Галицькому районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.01.2015р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на додану вартість на суму 150289грн., в т.ч. 76859грн. за основним платежем та 38430грн. за штрафними санкціями та податкове повідомлення-рішення від 05.01.2015р. №4, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем інші фінансові санкції на суму 1020грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акта перевірки відповідача №411/22-04/32483719 від 18.12.2014р. не відповідають фактичним обставинам фінансово-господарської діяльності позивача. Позивач зазначає, що реальність його правовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Маштрейд» (далі - ТзОВ «Маштрейд») та товариством з обмеженою відповідальністю «Конді-50» (далі - ТзОВ «Конді-50») підтверджується належним чином оформленими первинними документами. В основу висновків про допущені позивачем порушення покладено лише твердження про те, що підприємства-постачальники мають ознаки фіктивності, зокрема, такі як відсутність за місцезнаходженням, а також те, що вказані підприємства не мали основних засобів та транспортних засобів для проведення господарських операцій по поставці товарів та наданню транспортних послуг. Вважає, що такі висновки відповідача є безпідставними та не підтверджені належним чином, а тому не можуть покладатись в основу порушення позивачем податкового законодавства. При цьому, позивач вказує, що висновки податкового органу ґрунтуються виключно на актах ДПІ у Печерському районі м.Києва щодо неможливості проведення зустрічних звірок по вказаних контрагентах, які не можуть бути належними доказами факту відсутності господарських операцій. Також вказує, що в акті перевірки податковим органом не наведено будь-яких фактів щодо визнання первинних документів, поданих позивачем під час перевірки, недійсними.

Відповідач подав до суду заперечення на адміністративний позов, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Свої заперечення обґрунтовує неможливістю підтвердити факт проведення позивачем операцій з ТзОВ «Маштрейд», ТзОВ «Конді-50», оскільки дані перевірок звітності та інформація, яка міститься в матеріалах перевірок контрагентів, проведених іншими ДПІ, свідчать про відсутність у контрагентів позивача будь-яких трудових ресурсів, власних виробничих, складських, торгових приміщень, устаткування та транспортних засобів необхідних для виконання робіт. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до товарно-транспортних накладних, поданих позивачем, ТзОВ «Маштрейд» надавало транспортно-експедиційні послуги автомобілем Рено з номерним знаком ВС7823СМ, проте згідно з відомостями про зареєстровані транспортні засоби АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України за вказаним номерним знаком зареєстровано автомобіль OPEL ASTRA. Аналогічно з товарно-транспортних накладних вбачається, що ТзОВ «Конді 50» надавало транспортно-експедиційні послуги автомобілем Івеко з номерним знаком ВС9936ВЕ, проте згідно з відомостями про зареєстровані транспортні засоби АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України за вказаним номерним знаком зареєстровано автомобіль FORD TRANSIT.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Додатково пояснив, що позивач здійснював господарську діяльність з контрагентами і в цей період ТзОВ «Маштрейд», ТзОВ «Конді-50» подавали податкову звітність, перебували на обліку у відповідних податкових органах та на час здійснення господарської діяльності були зареєстровані як платники ПДВ з видачею відповідного свідоцтва. У зв'язку з цим вважав позовні вимоги обґрунтованими та просив суд позов задовольнити повністю.

В судове засідання представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце розгляду справи. Клопотань про розгляд справи без участі представника відповідача не надходило. В судових засіданнях, в яких брав участь представник відповідача, проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Додатково пояснив, що під час проведення перевірки позивачем не подано достатніх та належних доказів на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентами. У зв'язку з викладеним, просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, з наступних підстав.

Позивач - ПП «М-Студія» зареєстроване 12.05.2003р. виконавчим комітетом Львівської міської ради як юридична особа, код суб'єкта господарювання за . Взяте на облік в органах Державної податкової служби з 12.06.2003р. за №11349, перебуває на обліку в ДПІ у Галицькому районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області. Місцезнаходження позивача: м.Львів, вул. Городоцька, 85.

На підставі направлення від 03.12.2014р. №16, виданого ДПІ у Галицькому районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області, згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1, п. п. 78.1.4 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України (далі - ПК України) проведена позапланова документальна перевірка ПП «М-Студія» () з питань дотримання податкового законодавства по взаєморозрахунках з ТзОВ «Маштрейд» за квітень 2012 року, ТзОВ «Конді-50» за серпень-жовтень 2012 року, ТзОВ «Ейс Констракшен Менеджмент» за жовтень 2011 року, а також документальне підтвердження у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) чи подальшу реалізацію цих товарів (робіт, послуг) від вказаних контрагентів. За результатами перевірки складено акт №411/20-04/32483719 від 18.12.2014р. (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

1) п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.1 ст.201 ПК України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягала сплаті до бюджету за квітень 2012 року в сумі 23000грн., за серпень 2012 року в сумі 10009,19грн., за вересень 2012 року в сумі 15350грн., за жовтень 2012 року в сумі 28500грн.;

2) п.121.1 ст.121 ПК України, у зв'язку з ненаданням до перевірки первинних документів.

На підставі Акта перевірки №411/20-04/32483719 від 18.12.2014р. винесено податкові повідомлення-рішення від 05.01.2015р.:

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем податок на додану вартість на суму 150289грн. в т.ч. 76859грн. за основним платежем та 38430грн. за штрафними санкціями;

- №4, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем інші фінансові санкції на суму 1020грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ «Маштрейд» (код ЄДРПОУ - 37956799) суд встановив наступне.

Між позивачем та ТзОВ «Маштрейд» укладено:

- договір транспортного експедирування №02/04 від 02.04.2012р., відповідно до якого замовник (позивач) доручає, а експедитор (ТзОВ «Маштрейд») бере на себе зобов'язання від свого імені та за рахунок замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу замовника автомобільним транспортом в межах території України;

- договір №20/04 від 20.04.2012р., відповідно до умов якого покупець (позивач) доручає, а постачальник (ТзОВ «Маштрейд») бере на себе зобов'язання в порядку та на умовах, визначених вказаним договором, на свій ризик за завданням покупця, поставити покупцю меблеву фурнітуру/комплектуючі відповідно до специфікації.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТзОВ «Маштрейд» позивач надав копії таких документів: договору транспортного експедирування №02/04 від 02.04.2012р. з додатками, акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1 від 30.04.2014р., договору №02/04 від 02.04.2012р. з додатками, видаткові накладі №РН-4-30005 від 30.04.2012р., №РН-4-27007 від 27.04.2012р.

Оплата за отримані від ТзОВ «Маштрейд» послуги здійснена позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями: №1577 від 26.04.2012р., №1575 від 25.04.2012р., №1573 від 25.04.2012р., №1571 від 24.04.2012р., №1539 від 12.04.2012р., №1529 від 03.04.2012р.

Факт транспортування товару за договорами, укладеними з ТзОВ «Маштрейд», підтверджується товарно-транспортними накладними №18 від 04.04.2012р., №22 від 23.04.2012р., №23 від 23.04.2012р., №21 від 23.04.2012р.

На підтвердження віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за період, що перевірявся, позивач надав суду податкові накладні №537 від 27.04.2012р. на суму 6646,20грн., №624 від 30.04.2012р. на суму ПДВ 4937,13грн., №509 від 26.04.2012р. на суму ПДВ 3166,67грн., №488 від 25.04.2012р. на суму ПДВ 6000грн., складені ТзОВ «Маштрейд», що не містять жодних недоліків та порядок їх заповнення відповідає діючому законодавству. Сума ПДВ за вказаними податковими накладними включена підприємством в податковий кредит відповідного періоду та відповідає даним податкової декларації по ПДВ.

Податкові накладні №537 від 27.04.2012р. на суму 6646,20грн., №624 від 30.04.2012р. на суму ПДВ 4937,13грн., №509 від 26.04.2012р. на суму ПДВ 3166,67грн., №488 від 25.04.2012р. на суму ПДВ 6000грн., які отримані від ТзОВ «Маштрейд», внесені в реєстр податкових накладних та задекларовані в податковій звітності у відповідному звітному періоді в складі інших отриманих податкових накладних, що сторонами не заперечується.

В період здійснення господарських операцій ТзОВ «Маштрейд» було включене до ЄДРПОУ та було платником податку на додану вартість. Доказів відсутності статусу платника податку на додану вартість у ТзОВ «Маштрейд» чи анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість у ТзОВ «Маштрейд» з боку відповідача не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій з ТзОВ «Маштрейд».

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ «Конді 50» (код ЄДРПОУ - 38149196) суд встановив наступне.

Між позивачем та ТзОВ «Конді 50» укладено:

- договір №03/08 від 03.08.2012р., відповідно до умов якого покупець (позивач) доручає, а постачальник (ТзОВ «Конді 50») бере на себе зобов'язання в порядку та на умовах, визначених вказаним договором, на свій ризик за завданням покупця, поставити покупцю меблеву фурнітуру/комплектуючі відповідно до специфікації;

- договір транспортного експедирування №10/08 від 10.08.2012р., відповідно до умов якого замовник (позивач) доручає, а експедитор (ТзОВ «Конді 50») бере на себе зобов'язання від свого імені та за рахунок замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу замовника автомобільним транспортом в межах території України;

- договір №07/09 від 07.09.2012р., відповідно до умов якого покупець (позивач) доручає, а постачальник (ТзОВ «Конді 50») бере на себе зобов'язання в порядку та на умовах, визначених вказаним договором, на свій ризик за завданням покупця, поставити покупцю меблеву фурнітуру/комплектуючі відповідно до специфікації;

- договір транспортного експедирування №07/09 від 07.09.2012р., відповідно до умов якого замовник (позивач) доручає, а експедитор (ТзОВ «Конді 50») бере на себе зобов'язання від свого імені та за рахунок замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу замовника автомобільним транспортом в межах території України;

- договір транспортного експедирування №01/10 від 01.10.2012р., відповідно до умов якого замовник (позивач) доручає, а експедитор (ТзОВ «Конді 50») бере на себе зобов'язання від свого імені та за рахунок замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу замовника автомобільним транспортом в межах території України;

- договір №10/10 від 10.10.2012р., відповідно до умов якого покупець (позивач) доручає, а постачальник (ТзОВ «Конді 50») бере на себе зобов'язання в порядку та на умовах, визначених вказаним договором, на свій ризик за завданням покупця, поставити покупцю меблеву фурнітуру/комплектуючі відповідно до специфікації.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТзОВ «Конді 50» позивач надав копії таких документів: договору №03/08 від 03.08.2012р. з додатками, договору №07/09 від 07.09.2012р. з додатками, договору №10/10 від 10.10.2012р. з додатками, договору транспортного експедирування №10/08 від 10.08.2012р з додатками, договору транспортного експедирування №07/09 від 07.09.2012р з додатками, договору транспортного експедирування №01/10 від 01.10.2012р з додатками, акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1 від 31.08.2012р., акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1 від 28.09.2012р., акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1 від 31.10.2012р., видаткових накладних №РН-8-03011 від 03.08.2012р., №РН-9-28016 від 28.09.2012р., №РН-8-29017 від 29.08.2012р., №РН-9-28029 від 28.09.2012р., №РН-10-2911 від 29.10.2012р., №РН-10-3013 від 30.10.2012р., №РН-10-3118 від 31.10.2012р., рахунків-фактур №109 від 26.09.2012р.

Оплата за отримані від ТзОВ «Конді 50» послуги здійснена позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями: №1965 від 30.10.2012р., №1937 від 23.10.2012р., №1935 від 19.10.2012р., №1912 від 10.10.2012р., №1908 від 09.10.2012р., №1907 від 09.10.2012р., №№1857 від 12.09.2012р., №1856 від 12.09.2012р., №1852 від 07.09.2012р., №1839 від 05.09.2012р., №1838 від 05.09.2012р., №1818 від 03.09.2012р., №1965 від 30.10.2012р., №1937 від 23.10.2012р., №1935 від 19.10.2012р., №1912 від 10.10.2012р., №1908 від 09.10.2012р., №1907 від 09.10.2012р., №1857 від 12.09.2012р., №1856 від 12.09.2012р., №1852 від 07.09.2012р., №1839 від 05.09.2012р., №1838 від 05.09.2012р., №1818 від 03.09.2012р.

Факт транспортування товару за договорами, укладеними з ТзОВ «Конді 50» підтверджується товарно-транспортними накладними №81 від 13.08.2012р., №84 від 20.08.2012р., №85 від 20.08.2012р., №86 від 20.08.2012р., №87 від 21.08.2012р., №89 від 07.09.2012р., №91 від 17.09.2012р., №99 від 12.10.2012р., №100 від 12.10.2012р., №103 від 18.10.2012р., №104 від 16.10.2012р.,

На підтвердження віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за період, що перевірявся, позивач надав суду податкові накладні №52 від 03.08.2012р. на суму ПДВ4989,19грн., №167 від 12.09.2012р. на суму ПДВ 2500грн., №387 від 29.08.2012р. на суму ПДВ 4520грн., №553 від 28.09.2012р. на суму ПДВ 9486,80грн., №574 від 28.09.2012р. на суму ПДВ 2530грн., №611 від 29.10.2012р. на суму ПДВ 9380грн., №634 від №30.10.2012р. на суму ПДВ 8240грн., №697 від 31.10.2012р. на суму ПДВ 7380грн., складені ТзОВ «Конді 50», що не містять жодних недоліків та порядок їх заповнення відповідає діючому законодавству. Сума ПДВ за вказаними податковими накладними включена підприємством в податковий кредит відповідного періоду та відповідає даним податкової декларації по ПДВ.

Податкові накладні №52 від 03.08.2012р. на суму ПДВ 4989,19грн., №167 від 12.09.2012р. на суму ПДВ 2500грн., №387 від 29.08.2012р. на суму ПДВ 4520грн., №553 від 28.09.2012р. на суму ПДВ 9486,80грн., №574 від 28.09.2012р. на суму ПДВ 2530грн., №611 від 29.10.2012р. на суму ПДВ 9380грн., №634 від №30.10.2012р. на суму ПДВ 8240грн., №697 від 31.10.2012р. на суму ПДВ 7380грн., які отримані від ТзОВ «Конді 50», внесені в реєстр податкових накладних та задекларовані в податковій звітності у відповідному звітному періоді в складі інших отриманих податкових накладних, що сторонами не заперечується.

В період здійснення господарських операцій ТзОВ «Конді 50» було включене до ЄДРПОУ та було платником податку на додану вартість. Доказів відсутності статусу платника податку на додану вартість у ТзОВ «Конді 50» чи анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість у ТзОВ «Конді 50» з боку відповідача надано не було.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій з ТзОВ «Конді 50».

Суд також враховує, що отримані від ТзОВ «Маштрейд» та ТзОВ «Конді 50» товари використовувались позивачем у власній господарській діяльності або ж реалізовувались у господарських відносинах з основними замовниками ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «ДІЄСА», що підтверджується копіями: накладних №78 від 08.08.2012р., №90 від 10.09.2012р., №95 від 05.10.2012р., №107 від 01.11.2012р., №108 від 02.11.2012р., податкових накладних №1 від 08.08.2012р., №2 від 03.09.2012р., №3 від 03.09.2012р., №5 від 02.11.2012р., №8 від 10.09.2012р., №19 від 27.07.2012р., рахунку №4 від 02.11.2012р., договору №0112МС від 08.02.2012р., укладеного з ПАТ «УкрСиббанк» з додатками, договору №1011МС від 13.10.2011р., укладеного з ТзОВ «ДІЄСА» з додатками, договору №04/12/09 від 12.09.2011р., укладеного з ПАТ «УкрСиббанк» з додатками, накладної №89 від 07.09.2012р., податкової накладної №7 від 07.09.2012р.

Факт отримання товарів, надісланих від ТзОВ «Маштрейд» та ТзОВ «Конді 50», уповноваженими посадовими особами позивача підтверджується копіями: наказів про прийняття на роботу №02-к від 05.05.2012р., №11-к від 01.03.2012р., копією журналу реєстрації виданих доручень працівникам позивача для отримання меблевої фурнітури від контрагенів.

Згідно з ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

В числі обов'язкових ознак господарської діяльності в відповідності до вищезазначених норм: здійснення їх суб'єктами господарської діяльності в сфері громадського виробництва; скерованість на виготовлення і реалізацію продукції, виконання робіт або надання послуг; результати цієї діяльності (продукція, роботи, послуги), які мають вартісний характер і ціновий вираз.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16.07.99 р. N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незвершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні"від 16.07.1999 року № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Виходячи з вимог вказаного вище Закону, відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до вимог п. 3.2 ст. 3 цього Закону, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп. 2.4 п. 2 Положення "Про документальне забезпечення запасів в бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 05.06.1995 року № 168/704, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному вираженні), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Згідно з пп. 2.15 -2.16 п. 2 вказаного Положення, первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документів обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна зв'язку показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним документам, встановленому порядку приймання, зберігання та витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, юридичним або фізичним особам.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні. Виходячи з вимог Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні"від 16.07.1999 року № 996-ХІV, обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку. Таким чином, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені до вимог чинного законодавства.

Стаття 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні"від 16.07.1999 року № 996-ХІV встановлює вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з положеннями цієї статті, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому, згідно з ч. 2 цієї статті, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні відповідати вимогам чинного законодавства України. При цьому, фактичні витрати на послуги повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне виконання тієї чи іншої господарської операції.

Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов'язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні"від 16.07.1999 року № 996-ХІV.

Із встановлених обставин суд робить висновок, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують реальність господарських відносин з контрагентами, а відповідні первинні документи є тими документами, на підставі яких ведеться податковий та бухгалтерський облік згідно ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні".

Обґрунтовуючи неможливість підтвердити факт проведення позивачем операцій з ТзОВ «Маштрейд», ТзОВ «Конді-50» відповідач посилається на акт ДПІ у Печерському районі м.Києва ДПС «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Конді 50» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 25.06.2012р. по 31.03.2013р.» від 17.05.2013р. №1695/22-3/38149196 та акт ДПІ у Печерському районі м.Києва ДПС «Про неможливість проведення зустрічної звірки з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість ТзОВ «Маштрейд» за період квітень 2012р.» від 07.03.2013р. №682/22-01/37956799, в яких встановлена відсутність вказаних контрагентів позивача за місцезнаходженням.

З аналізу акта перевірки випливає, що фактично його висновки ґрунтуються на припущенні про неспроможність контрагентів позивача надавати послуги та здійснювати поставку товарів з причин відсутності їх за місцезнаходженням, що, в свою чергу, підтверджуються актами перевірок ДПІ у Печерському районі м.Києва щодо неможливості проведення зустрічних звірок контрагентів позивача.

Даючи правову оцінку таким висновкам, суд виходить з того, що зустрічні звірки проводяться податковими органами відповідно до п.п.73.5 статті 73 Податкового кодексу України з метою отримання податкової інформації. При цьому, зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження господарських виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010р. № 1232 зустрічна звірка полягає у зіставленні даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

З аналізу вказаних норм вбачається, що зустрічна звірка є заходом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби, в той час, як функція податкового органу щодо контролю за дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, реалізується останніми шляхом проведення перевірок у випадках та в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Таким чином, за своєю правовою природою акт про неможливість проведення зустрічної звірки не є актом перевірки контролюючого органу та не може містити в собі аналізу господарських операцій платника податків та висновків про нікчемність укладених ним договорів. У зв'язку з цим, обґрунтування податковим органом виявлених порушень з посиланням на висновки таких актів є неправомірним.

Суд, крім цього, надає перевагу письмовим доказам (первинним документам), а також враховує те, що про реальність господарських операцій позивача з контрагентами свідчить той факт, що товарно-матеріальні цінності від зазначених контрагентів реально обліковувались позивачем та використані у власній господарській діяльності. Достовірних фактів, які б викликали сумнів в реальності придбання таких у суду немає.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на ту обставину, що у контрагентів позивача, не було достатньої кількості матеріальних, трудових ресурсів та транспортних засобів для виконання договорів, що, на його думку, свідчить про відсутність фактів поставки товарів та надання послуг по транспортуванню, оскільки вказані висновки не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами по справі.

Відповідач обґрунтовує свою позицію у справі також тим, що дані про автомобілі зазначені у товарно - транспортним накладним не відповідають реєстраційним даним. Так, в товарно - транспортних накладних вказано автомобіль марки Iveco д.н.з. ВС 9936 ВЕ, при цьому згідно з даними АІС «Автомобіль» МВС за таким номерним знаком зареєстровано автомобіль марки Ford Transit. В інших товарно - транспортних накладних вказано автомобіль марки Renault д.н.з. ВС 7823 СМ, при цьому згідно з даними АІС «Автомобіль» МВС за таким номерним знаком зареєстровано автомобіль марки Opel Astra.

Проте, згідно з відповіддю Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговуванням м.Львів та Пустомитівського району від 05.03.2015р. №1356зп за д.н.з ВС 9936 ВЕ зареєстровано автомобіль Iveco Daily, за д.н.з ВС 7823 СМ зареєстровано автомобіль Opel Astra. Таким чином, доводи відповідача підтвердилися частково.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд зазначає, що вказані документи не досліджувалися під час проведення перевірки та не спростовують можливості транспортування ними товару. При цьому, умовами договорів транспортного експедирування не передбачено обов'язку позивача перевіряти власників транспортних засобів, якими здійснювалось перевезення і, тим більше, перевіряти правильність заповнення товарно - транспортних накладних. Факт поставки меблевих виробів від позивача до ПАТ "Укрсиббанк", ТзОВ «ДІЄСА» представником відповідача не спростовано.

Суд при вирішенні справи враховує, що відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч.1 ст.19 Конституції України).

Суд також звертає увагу і на те, що платник податків, який через покладений на нього законами обов'язок щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків, якщо інше прямо не встановлено законом. Також, слід враховувати і те, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне за собою відповідну відповідальність та інші негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податків права на віднесення відповідних витрат до валових та сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені умови щодо нього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Крім того, на думку суду, платник податку не повинен нести відповідальність за невиконання постачальником його зобов'язань зі спати податку і в результаті чого сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. Такі вимоги стають надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Ця позиція суду узгоджується із постановою Верховного Суду України від 31.01.2011р. та рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Булвес"АД проти Болгарії" від 22.01.2009р. (заява №3991/03).

Щодо застосування відповідачем фінансових санкцій за ненадання платником податків контролюючому органу оригіналів документів та їх копій, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3.2.2 розділу 3 Акта перевірки №411/20-04/32483719 від 18.12.2014р., позивачем до перевірки представлено та представниками відповідача використано в ході проведення такої первинні документи, а саме договори, специфікації, накладні, податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), банківські документи, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, зведені документи бухгалтерського обліку тощо.

Відповідно до п. 85.6 ст. 85 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Представником відповідача не надано відповідного акта, яким зафіксовано факт ненадання відповідних документів, як і не вказано яких саме документів не подано позивачем для проведення перевірки, а тому, не доведено обґрунтованості та підставності застосування фінансових санкцій за ненадання таких. З огляду на це, податкове повідомлення-рішення від 05.01.2015р. №4 є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, із урахуванням встановлених обставин у справі та доказів, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що висновки органу державної податкової служби, викладені в акті перевірки, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому, позивачем не допущені порушення податкового законодавства в межах цього спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області від 05.01.2015р. № та №4 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1827грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № від 05.01.2015р. та №4 від 05.01.2015р.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства «М-Студія» (код ЄДРПОУ - 32483719) судові витрати у розмірі 1827 (тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений і підписаний 30 березня 2015 року.

Суддя А.Г. Гулик