Справа № 823/3811/13-а
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3811/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Коваленко В.І. Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Ганечко О.М.,

суддів: Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

при секретарі : Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства "Черкаський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом державного підприємства "Черкаський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" до Черкаської міської виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Державне підприємство «Черкаський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Черкаської міської виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просить скасувати рішення № 191 від 30.08.2013 про повернення страхових коштів та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності у сумі 15 290 грн. 64 коп., в тому числі неправомірно використаних коштів 10 193 грн. 54 коп. та штрафу за порушення порядку витрачання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) у розмірі 5 097 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу та просив скасувати спірну постанову, прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що Державне підприємство «Черкаський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», ідентифікаційний код 02568360, зареєстровано 22.01.2004р. як суб'єкт господарювання. Перебував на обліку у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності як страхувальник, реєстраційний номер 80.

Суд першої інстанції встановив, що за результатами проведеної відповідачем планової перевірки дотримання норм чинного законодавства з питань загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням за період з 01.04.2011р. по 30.06.2013р., складено акт №566 від 29.08.2013р. Цим актом встановлено, що позивачем страхові кошти Фонду в розмірі 368 грн. 60 коп. використані з порушенням частини 2 статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Крім того, в порушення статті 53 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» та пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», позивачем до розрахунку соціальних виплат, які надаються за рахунок коштів Фонду, включались виплати, які не являються складовою заробітної плати, а саме, витрати на здешевлення вартості обідів у їдальні підприємства. В результаті такого порушення позивачем неправомірно витрачені кошти Фонду у розмірі 10 193 грн. 54 коп., а всього на суму 10 562 грн. 54 коп.

Так, на підставі акту перевірки та відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», відповідачем прийнято рішення №191 від 30.08.2013р. про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності, згідно з яким, позивач у 10-денний термін від дня отримання рішення, повинен повернути до бюджету Фонду страхові кошти в розмірі 15 843 грн. 54 коп., в тому числі: 10 562 грн. 54 коп. - неправомірно використані кошти та 5 281 грн. - штраф за порушення порядку витрачання коштів Фонду.

Суд першої інстанції встановив, що позивачем, згідно платіжного доручення №2762 від 06.09.2013р. частково сплачено неправомірно використані кошти в сумі 368 грн. 60 коп. та штраф у сумі 184 грн. 30 коп., а тому рішення відповідача №191 від 30.08.2013р. в цій частині позивачем не оскаржується.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III від 18 січня 2001 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин), органи Фонду мають право проводити перевірки правильності використання страхових коштів страхувальниками, якими є підприємства, установи, організації.

Відповідно пункту 1 частини 1 та частини 2 статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, а починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності - Фондом.

Відповідно до частини 2 статті 53 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витрати, зумовленими похованням» порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26 вересня 2001 року, встановлено, що середня заробітна плата (грошове забезпечення) застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці» (грошового забезпечення, розмір якого визначається згідно з нормативно-правовими актами, що регулюють порядок та умови його виплати), та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб, не враховуючи передбачені законодавством пільги щодо сплати зазначеного податку чи суми, на які цей дохід зменшується, з яких сплачувалися страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що органи Фонду мають право перевіряти наявність трудових відносин між страхувальниками та найманими працівниками, дотримання інших норм трудового законодавства, в тому числі правомірність нарахування заробітної плати, оскільки вони пов'язані з визначенням права на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Фонду та його розміру.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Судом першої інстанції встановлено, що порядок оплати праці найманих працівників позивача на момент виникнення спірних правовідносин регулювався розділом 4 «Оплата праці» колективного договору на 2009-2010 роки. Так, вказаним розділом визначено, що до Фонду оплати праці позивача входять: винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці за тарифними ставками, доплати і надбавки до посадових окладів та премії передбачені положенням про преміювання. Конкретні розміри та умови запровадження таких виплат визначені у колективному договорі та додатках до колективного договору, які є невід'ємною його частиною.

Інші компенсаційні та заохочувальні виплати у вказаному розділі колективного договору відсутні.

Також, судом першої інстанції встановлено, що колективний договір позивача містить розділ «Соціальні гарантії», згідно якого адміністрація позивача, зобов'язується у разі наявності коштів надавати працівникам різні соціальні послуги та пільги. Зокрема, згідно вказаного розділу, адміністрація зобов'язується: надавати на пільгових умовах транспорт для вирішення побутових питань, оплачувати проїзд державним інспекторам на підставі проїзних документів, виділяти кошти на утримання будинків на базах відпочинку, здійснювати виплату різного виду виплат працівникам, в тому числі і колишнім. Також, пунктом 7.1.14 цього розділу, передбачено здійснення адміністрацією позивача виплат працівникам на здешевлення вартості обідів у їдальні підприємства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виплати працівникам на здешевлення вартості обідів у їдальні підприємства не входять до складу заробітної плати працівників, а є лише додатковою соціальною гарантією, встановленою колективним договором позивача.

А тому, позивач неправомірно враховував виплати працівникам на здешевлення вартості обідів у їдальні підприємства при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що призвело до надмірного витрачання коштів Фонду в розмірі 10 193 грн. 54 коп.

В силу положень пункту 6 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», відповідач має право накладати фінансової санкції та адміністративні штрафи, передбачені цим Законом та іншими актами законодавства.

Абзацом 1 частини 1 статті 30 вказаного закону передбачено, що страхувальники та інші отримувачі страхових коштів у разі порушення порядку використання страхових коштів відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що підстави для скасування постанови - відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення, в зв'язку з чим, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 159, 160, 162, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Черкаський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Ганечко

Судді: О.Г. Хрімлі

А.Ю. Коротких

.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді: Хрімлі О.Г.

Коротких А. Ю.