Справа № 2а-8979/10/1870
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" березня 2015 р. м. Київ К/9991/64907/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представників: позивача Мельник Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з додатковою відповідальністю «Маяк»(правонаступник Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Маяк»)

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2011

у справі №2а-8979/10/1870

за позовом Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Маяк»

до 1) Охтирської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області, 2) Головного управління Державного казначейства України в Сумській області

про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетного відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2011, в позові відмовлено.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Позивачем подано до Охтирської МЖПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за 03 міс. 2010 року, згідно якої було заявлено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 253930 грн.

Відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку з питань достовірності нарахування позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок у банку за березень 2010 року, яка виникла за рахунок від?ємного значення з ПДВ, що декларувалось за період з 01.02.2007 по 31.04.2007, за результатами якої складено акт від 21.10.2010 №153/2332/03779142.

З акта перевірки вбачається, що підставою для зменшення позивачеві суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 40068 грн. за березень 2010 року слугували висновки перевірки про порушення позивачем вимог п.1.8 ст.1, пп.7.2.6 п.7.2 пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5, п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР), пп.15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов?язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - Закон №2181-Ш), що полягало у неможливості підтвердити зустрічними перевірками надмірну сплату податку на додану вартість по операціях з придбання запчастин, ПММ, послуг по ремонту, спецодягу до Державного бюджету в сумі 52941,00 грн. за березень 2010 року.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 03.10.2010 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 40068 грн.

З вищенаведеного вбачається, що в акті перевірки встановлені конкретні порушення позивачем вимог Закону № 168/97-ВР, виходячи з яких відповідач дійшов висновку про завищення позивачем бюджетного відшкодування за березень 2010 року та суть яких зводиться до неможливості підтвердити надмірну сплату ПДВ до Держбюджету зустрічними перевірками контрагентів.

Разом з тим, відповідач у запереченнях проти позову, з чим погодились суди попередніх інстанцій, вказує на відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування за березень 2010 року, з огляду на неправомірність поданих уточнюючих розрахунків податкових зобов?язань з ПДВ, у зв?язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2007 року, березень 2007 року, квітень 2007 року, та декларування його у загальних податкових деклараціях за ці звітні періоди, оскільки основним видом діяльності позивача є вирощування великої рогатої худоби і на нього поширюється пільговий режим оподаткування (п. 11.21, п. 11.29 ст. 11 Закону № 168/97-ВР), тому витрати позивача зі сплати ПДВ за придбаний товар пов'язані з господарською діяльністю сільськогосподарського товаровиробника і повинні відноситись до спеціальної декларації. Крім того, складаючи уточнюючі розрахунки податкових зобов?язань з податку на додану вартість у зв?язку з виправленням самостійно виявлених помилок, позивач фактично здійснив перерозподіл податкового кредиту між податковими деклараціями з податку на додану вартість за скороченими формами, складеними у відповідності до норм пунктів 11.29 ст.11 Закону №168/97-ВР, та загальною.

Виходячи з цієї обставини суди при вирішенні справи застосували положення п. 11.21, п. 11.29 ст. 11 та пп. 6.2.6 п. 6.2 ст. 6 Закону 168/97-ВР.

Однак, суд касаційної інстанції не може вважати зазначені в акті перевірки обставини щодо суті порушення позивачем вимог п.1.8 ст.1, пп.7.2.6 п.7.2 пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5, п.7.7 ст.7 Закону №168/97-ВР достовірно встановленими з огляду на те, що положення п.7.4, п.7.5, 7.7 ст. 7 Закону №168/97-ВР не регулює питання застосування спеціальних режимів оподаткування, що поширюються на сільськогосподарських товаровиробників, та які (спеціальні режими) передбачені п. 11.21, п. 11.29, пп. 6.2.6 п. 6.2 Закону №168/97-ВР.

У разі якщо в акті перевірки податковий орган некоректно послався на порушення позивачем вимог п.1.8 ст.1, пп.7.2.6 п.7.2 пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5, п.7.7 ст.7 Закону №168/97-ВР, а фактично мав на увазі неправомірне декларування позивачем бюджетного відшкодування в загальних деклараціях за спірні періоди з тих підстав, що операції підпадали під спеціальні режими оподаткування і повинні були декларуватися у спеціальних деклараціях, суди повинні були встановити, який саме із передбачених у п.11.21, п. 11.29 чи пп. 6.2.6 п. 6.2 ст. 6 Закону № 168/97-ВР спеціальний режим оподаткування поширюється на позивача, у зв'язку з чим слід встановити і розмежувати вчинювані позивачем операції, що підпадають під такий режим.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1.2 розділу 1 «Загальні положення» Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 № 166, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09.07.1997 за № 250/2054 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), платники податку, в яких згідно із чинним законодавством (пункти 11.21, 11.29 Закону № 168/97-ВР) суми ПДВ повністю залишаються в розпорядженні для цільового використання, подають податкову декларацію з ПДВ (скорочену). До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціальних режимів, установлених зазначеними пунктами.

Відтак, судам слід дослідити, якого зі спеціальних режимів, встановлених зазначеними пунктами, стосується конкретна операція з придбання позивачем послуг ремонту, поставки запчастин, жому, терасилу, насіння, бензину тощо, періоди його формування та суми і періоди заявленого позивачем бюджетного відшкодування і, в залежності від встановлених обставин, встановити за якими деклараціями вони мали декларуватися (спеціальна декларація № 1, яка складається за наслідками здійснення операцій, передбачених у п. 11.21 ст. 11 Закону №168/97-ВР (за результатами операцій із продажу м'яса птиці (крім продажу молока та м'яса в живій вазі переробним підприємствам), а також молочної продукції та м'ясопродуктів, вироблених у власних переробних цехах; спеціальна декларація № 2, яка складається за наслідками здійснення операцій, передбачених у п. 11.29 Закону № 168/97-ВР (за результатами продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію, виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з продажу переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою), загальна декларація № 3, яка складається за наслідками здійснення оподатковуваних операцій за ставками ПДВ 20 % та 0 %, в т.ч. за операціями, передбаченими пп. 6.2.6 п. 6.2 ст. 6 Закону № 168/97-ВР.

Крім того, судам слід врахувати, що умови п.17.2 ст.17 Закону №2181-Ш щодо можливості платника податків подати уточнюючий розрахунок виключно до початку його перевірки контролюючим органом, стосуються виявлення факту заниження податкового зобов?язання минулих періодів, оскільки в іншому випадку донарахування податкового зобов?язання здійснюється контролюючим органом за результатами перевірки, що у судами попередніх інстанцій встановлено не було. Декларування позивачем ПДВ в складі спеціальної декларації, а не загальної, є радше методологічною помилкою, виправлення помилок минулих періодів можливе з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Маяк» задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2011 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун