Справа № 822/4694/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2015р. м. Київ К/800/15034/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівСороки М. О.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Гулової О. І.,

за участю: представника відповідача - Піддубняка А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Хмельницької митниці Міндоходів на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року у справі за позовом Дочірнього підприємства "Сантехсен Плюс" Чеського товариства з обмеженою відповідальністю "Імотексен Плюс" до Хмельницької митниці Міндоходів про визнання відмови протиправною та скасування рішення,

встановив:

Дочірнє підприємство "Сантехсен Плюс" Чеського товариства з обмеженою відповідальністю "Імотексен Плюс" звернулось з позовом до Хмельницької митниці Міндоходів про визнання відмови протиправною та скасування рішення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Заперечення не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що відповідно до зовнішньоекономічного контракту № 04/04 від 15 квітня 2013 року, укладеного з ТОВ «Імотексен плюс» (Чехія) на умовах СІР Хмельницький, позивач придбав пластмасові труби для каналізаційних систем, на загальну суму 81 620 грн 47 коп.

21 червня 2013 року декларантом позивача до митного оформлення зазначеного товару подана ВМД № /2013/000003/1 від 21 червня 2013 року з рівнем митної вартості імпортованого товару 7 735,98 Євро, визначеної за ціною договору. Для підтвердження заявленої у декларації митної вартості, окрім контракту, позивач надав необхідні наявні у нього документи.

Після вивчення поданих документів відповідач надіслав на електронну адресу позивача повідомлення від 21 червня 2013 року, в якому зазначив, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують складові митної вартості товарів, та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (документи, що містять відомості про вартість навантаження), і зобов'язав позивача у відповідності до п. 3 ст. 53 МК України подати додаткові документи.

25 червня 2013 року митний орган письмово повідомив позивача про те, що на даний час надати додаткові документи позивач не має змоги, проте зобов'язується надати їх впродовж 30-днів.

25 червня 2013 року Хмельницькою митницею винесено картку відмови в прийнятті митної декларації № /2013/000008 та рішення № /2013/000003/1 про коригування митної вартості товару, на загальну суму 16 786 грн 56 коп., визначивши митну вартість імпортованого товару на рівні 1,92 грн. за одиницю за резервним методом.

02 серпня 2013 року позивач надіслав відповідачеві додаткові документи для підтвердження митної вартості товару.

Розглянувши додатково подані документи, відповідач листом від 09 серпня 2013 року № 51/2-09/1528 повідомив позивача про відсутність підстав для скасування рішення № /2013/000003/1 від 25 червня 2013 року про коригування митної вартості товару, оскільки подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Не погодившись з прийнятим рішенням Митниці, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Вирішуючи спір, суди дійшли висновків, що митний орган неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв рішення про коригування митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з висновками судів.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. В розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому такі розбіжності та інше повинні вбачатись лише з документів визначених у ч. 2 ст. 53 МК України.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi документів визначених у ч. 2 ст. 53 МК України, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 ст. 54 МК України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається із спірного рішення, орган доходів і зборів зазначив, що Метод № 1 не може бути застосований, тому що у наданих декларантом до митного оформлення документах не містяться всі відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів: (вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних з пакуванням; витрати з транспортуванням до місця ввезення на митну територію України).

Між тим, як встановлено судами та вбачається з умов контракту (ст. 2), ціна товарів у специфікаціях до контракту і товаросупровідних документах вказані у валюті або в національній валюті і включають в себе вартість транспортування, транспортної упаковки і маркування.

Окрім того, відповідно до ст. 3 Контракту товар поставляється покупцю на умовах Інкотермс 2000 CIP - м. Хмельницький.

За цими правилами термін CIP -CARRIAGE AND INSURANCE PAID TO (...named place of destination) фрахт/ перевезення, страхування оплачені до (...назва місця призначення), означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення та укласти договір страхування і сплатити страхові внески. За умовами терміна CIP продавець за власний рахунок: укладає договір перевезення товару до узгодженого пункту в названому місці призначення звичайним маршрутом і в звичайно прийнятий спосіб; укладає договір страхування вантажу у відповідності з договором купівлі-продажу; усі витрати, пов'язані з товаром, до моменту здійснення його поставки, а також сплачує ціну фрахту та всі інші витрати, включаючи витрати щодо завантаження товару; несе витрати, пов'язані з діями щодо перевірки товару (такими як перевірка якості, розмірів, ваги, кількості), необхідними для здійснення поставки товару; забезпечує пакування товару.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що ані контрактом №04/04 від 15 квітня 2013 року, ані умовами поставки не передбачений обов'язок позивача (покупця) щодо оплати вартості робіт, пов'язаних з пакуванням, витрат на навантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язаних з транспортуванням до місця перевезення на митну територію України, ні, як складової ціни товару, ні додатково.

Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Однак всупереч вищевказаним вимогам Закону, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Отже, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

За таких обставин, сумніви, що зазначені у оскаржуваному рішенні не можуть бути обґрунтованими, виходячи з приписів ст. 53 Митного кодексу України, а відтак ненадання документів, що підтверджують вартість цих робіт та послуг, не може слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару, що надійшов відповідно до зазначеного контракту № 04/04 від 15 квітня 2013 року.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами не допущені порушення норм матеріального та процесуального права, то скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Хмельницької митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: