Справа № 2а-10710/11/2070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2015 м. Київ К/9991/49415/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ОІЛТРАНС 2005" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012

у справі № 2а-10710/11/2070

за позовом Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова

Державної податкової служби

до Відкритого акціонерного товариства „Харківшляхбуд",

Товариства з обмеженою відповідальністю „ОІЛТРАНС 2005"

про застосування наслідків

ВСТАНОВИВ:

Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Державної податкової служби звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Харківшляхбуд", Товариства з обмеженою відповідальністю „ОІЛТРАНС 2005" про застосування до нікчемних угод наслідків, передбачених ст. 208 ГК України, стягнути з ТОВ „Оілтранс 2005" суму в розмірі 393020 грн., яка була сплачена ВАТ „Харківшляхбуд", за отримані послуги на користь ВАТ „Харківшляхбуд", стягнути з ТОВ „Харківшляхбуд" компенсацію вартості наданих ТОВ „Оілтранс 2005" послуг в розмірі 393020 грн. на користь Держави.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2011 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТОВ „Оілтранс 2005" (61202, м. Харків, вул. Ахсарова, 2) на користь Державного бюджету України суму в розмірі 393020 грн., стягнуто з ВАТ „Харківшляхбуд" (61052,м. Харків, вул. Червоноармійська, 11) на користь Державного бюджету України суму в розмірі 393020 грн., в задоволенні іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2011 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції ТОВ „ОІЛТРАНС 2005" звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанції при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 222 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем проведена планова виїзна перевірка ВАТ „Харківшляхбуд" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 по 31.12.2010, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 31.12.2010 та складено акт № 2252/2305/03450502 від 06.06.2011.

Перевіркою встановлені порушення ВАТ „Харківшляхбуд" ст.ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків; п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", занижено податок на прибуток, пп. 7.2.1, пп. 7.2.3, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1, 7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", занижено податок на додану вартість.

Перевіркою встановлено, що за перевіряємий період ВАТ „Харківшляхбуд" мало господарські взаємовідносини з контрагентами: ТОВ „Основа - М"; ТОВ ТБ „Слобожанський"; ТОВ „Ойлтранс".

ВАТ „Харківшляхбуд" віднесено до складу податкового кредиту за грудень 2010 року податкові накладні отримані від ТОВ „Оілтранс 2005" на суму 393020 грн.

В ході проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ „Оілтранс 2005"ДПІ у Ленінському районі м. Харкова направляє для використання в роботі довідку від 29.03.2011 № 454/18-015/33674625 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ „Оілтранс 2005" в частині правомірності нарахування податкового зобов'язання та податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.12.2010 по 31.01.2011 щодо визнання договорів такими, що суперечать інтересам держави та суспільства і є нікчемними, а також згідно автоматизованої системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України за період грудень 2010 року по січень 2011 року по підприємству ТОВ „Оілтранс 2005" встановлено відображення податкових зобов'язань з контрагентом ВАТ „Харківшляхбуд".

За результатами аналізу відповідно до автоматизованої інформаційної системи "АІС РПП" та АІС „Бест Звіт" не встановлено наявність у ТОВ „Оілтранс 2005" власних, складських, торгівельних, виробничих та інших приміщень.

В ході проведення аналізу матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів, позивачем встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг).

Відповідачами не надано доказів на підтвердження можливості здійснення досліджуваних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, наявності у перевіряємого платника необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованих валових витрат первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що зменшує оподатковуваний доход на суму витрат при визначенні податку на прибуток.

У справі, що переглядається, податковою інспекцією встановлені та документально підтверджені наступні обставини: недостовірність відомостей у поданих позивачем первинних документах про директора постачальника, відсутність необхідних умов для досягнення результатів виконання спірних операцій в силу відсутності персоналу, основних засобів, виробничих активів.

У матеріалах справи відсутні докази залучення спірного постачальника для виконання своїх зобов'язань перед Товариством.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

В силу вимог пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пп. 7.4.5 п. 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень вбачається, що витрати платника, які зменшують базу оподаткування податку на прибуток та податку на додану вартість, мають бути реально понесеними, документально підтвердженими, а документи на обґрунтування таких витрат повинні містити повну та достовірну інформацію про учасників та умови господарських операцій.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком.

У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість податкового кредиту та сформованих валових витрат первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму податку на додану вартість при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, та зменшує оподатковуваний доход на суму витрат при визначенні податку на прибуток.

Наведені обставини були оцінені судами у контексті перевірки реальності розглядуваних господарських операцій ВАТ „Харківшляхбуд" з ТОВ „Ойлтранс".

За наслідками такої оцінки суди попередніх інстанцій дійшли вмотивованого висновку про те, що подані Товариством первинні документи на обґрунтування права формування валових витрат та податкового кредиту не відповідають вимогам чинного законодавства, не можуть слугувати підставою для внесення відповідних записів до бухгалтерського обліку та, відповідно, не можуть враховуватися Товариством при формуванні даних податкового обліку.

У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов'язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.

Суд касаційної інстанції погоджується із доводами судів про доводи позивача, що угоди між ВАТ „Харківшляхбуд" та ТОВ „Оілтранс 2005" відповідно до приписів статті 228 ЦК України, як такі, що порушують публічний порядок.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Під час судового процесу позивачем надано докази на підтвердження недотримання сторонами в момент укладення договорів вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання правочинів недійсними.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ОІЛТРАНС 2005" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012 у справі № 2а-10710/11/2070 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ОІЛТРАНС 2005" залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2012 у справі № 2а-10710/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко