Справа № 804/13465/14
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
при секретаріЛегкій А.В.
представника відповідача представника третьої особи Кравченко В.В. Вологжаніна О.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська, треті особи - Міністерство оборони України та Генеральний штаб Збройних Сил України про скасування рішення
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Гвардійської Квартирно-експлуатаційної частини району Дніпропетровської області в якому позивач, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просить визнати протиправними дій відповідача які виразились у неприйнятті заходів відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 вх.№59 від 11.12.2013 року. про передачу у приватну власність квіртири, яку займає позивач, скасувати рішення начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровськ від 14.01.2015 року №201 та зобов'язати здійснити заходи по передачі в приватну власність квартири за заявою ОСОБА_1 вх.№59 від 11.12.2013 року.
В подальшому відповідача замінено на належного - Квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпропетровська, та залучено як третіх осіб Міністерство оборони України та Генеральний штаб Збройних Сил України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач на підставі Конституції України та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» звернувся до Начальника квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська із заявою від 11.12.2013 року про приватизацію квартири, в якій він проживає, проте відповідач безпідставно відмовив у приватизації квартири.
Представник відповідача надав заперечення в яких зазначив, що у серпні 2013р. начальником Генерального штабу головнокомандувачем Збройних Сил України був затверджений перелік закритих військових містечок, до якого увійшли смт.Черкаське, при цьому, у примітках до вказаного переліку зазначено, що житловий фонд закритих військових містечок не підлягає приватизації. Окрім того, і листом від 11.09.2013р. Головного квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України військове містечко №3 смт.Черкаське, де розташована квартира позивача, віднесено до числа закритих військових містечок. Окрім того, представник відповідача вказує і на те, що на адресу відповідача надійшов лист від 28.07.2014р. №303/4/17/418 в якому зазначено, що заступником Міністра оборони України прийнято рішення від 22.07.2014р. №180/дск про те, що військове містечко №3 смт. Черкаське залишено в переліку закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд. Також, згідно вказаного рішення питання приватизації житла та передачі житлових будинків до комунальної власності територіальних громад розглянути після закінчення АТО та затвердження комплексної програми розвитку і реформування Збройних Сил України.
Представник Міністерства оборони України у письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні вимог позивача посилаючись на те, що квартира, в якій мешкає позивач, розташована у будинку у закритому військовому містечку, знаходиться на балансі КЕВ м. Дніпропетровська та належить Міністерству оборони України. Вирішення питання щодо вилучення та передачі військового майна належить до компетенції Кабінету Міністрів України та Міноборони відповідно до постанови КМУ від 29.08.2002р. №1282, а тому вважає, що начальник КЕВ м. Дніпропетровська не має повноважень передавати військове майно, що знаходиться на балансі КЕВ м. Дніпропетровська.
В судове засідання позивач не з'явився, просив розглянути справу без участі останнього.
Представник відповідача та представник Міністерства оборони України в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Представник Генерального штабу Збройних Сил України в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до наступних висновків.
11.12.2013р. ОСОБА_1 звернувся до Начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська з заявою про приватизацію вищевказаної квартири згідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», яка була зареєстрована за № 59 від 11.12.2013р.
Рішенням №201 від 14.01.2015 року начальником Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська відмовлено в оформлені передачі в приватну власність квартири за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Правовий режим власності визначається виключно законами (п.7 ч.1 ст.92 Конституції України).

Правовідносини з приводу приватизації державного майна регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Абзацом 2 преамбули Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду України» визначено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Відповідно до ч.1 ст.1 вказаного Закону, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачений порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом на законних підставах, з обмеженням на приватизацію, визначеним ч.2 ст.3 цього Закону.

Так, згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири-музеї, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень.

Статтею 3 вказаного Закону визначено спосіб приватизації, згідно до якої приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Частиною 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Організація проведення приватизації та оформлення права власності встановлені статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Так, у відповідності до вимог ч.1, ч.3 ст. 8 вказаного Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Судом із наданих пояснень сторонами встановлено, що Військове містечко №3 розташоване в смт. Черкаське, зокрема і будинок АДРЕСА_1 перебуває на консолідованому балансі КЕЧ району (правонаступником якої є КЕВ м. Дніпропетровська).

Згідно до наказу Міністра оборони України № 1 від 03.01.1993р. «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями і іншими особами, які мешкають у будинках Міністерства оборони України», який, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено представниками відповідача і третьої особи, є чинним на момент розгляду даної справи, обов'язки органів, які здійснюють приватизацію квартир (будинків) фонду Міністерства оборони України, покладено на квартирно-експлуатаційні частини на обліку яких перебувають квартири.

15.09.2011р. Міністром оборони України прийнято наказ №569 «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» за яким начальнику Головного КЕУ Збройних Сил України наказано організувати безоплатне вилучення з балансу КЕВ військового майна та його безоплатну передачу у комунальну власність територіальних громад згідно з Переліком військового майна, що безоплатно передається в комунальну власність територіальної громади селища Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області згідно з Додатком №2 до наказу, зокрема і будинків Військового містечка № 3 розташованих у смт.Черкаське.

Як встановлено в судовому засіданні, а також підтверджено і представниками відповідача та третьої особи, наказ №569 від 15.09.2011р. є чинним на момент розгляду даної справи та посадовими особами Міністерства оборони України, ГКЕУ Збройних Сил України і начальником КЕВ м. Дніпропетровська не виконаний.

Також, згідно п.4 Положення про квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпропетровська, затвердженого наказом Начальника Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 61 від 15.04.2013р. до повноважень начальника КЕВ м. Дніпропетровська належать, зокрема, підготовка пакетів документів щодо вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, комунальної власності територіальних громад.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених норм чинного законодавства та наведених вище нормативно-правових актів, можна дійти висновку про те, що саме начальник КЕВ м. Дніпропетровська наділений повноваженнями розгляду заяв громадян щодо приватизації державного житлового фонду у строки та у порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Суд зазначає, що не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення посилання представників відповідача та третьої особи на те, що приватизацію майна призупинено та Військове містечко №3 в смт.Черкаське віднесено до закритого містечка, яке не підлягає приватизації згідно листів квартирно-експлуатаційного Управління Збройних Сил України №303/4/18/1183 від 11.09.2013р., №303/4/17/418 від 28.07.2014р., а також рішення заступника Міністра оборони України від 22.07.2014р. №180/дск з огляду на те, що листи посадових осіб Міністерства оборони України не можуть бути доказами на підтвердження статусу закритих військових містечок та підставами для відмови у приватизації державного майна з урахуванням чинних наказів Міністра оборони України № 1 від 03.01.1993р. та наказу №569 від 15.09.2011р., так як вказані підзаконні нормативно-правові акти (накази Міністра оборони) та Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» носять вищу силу та у відповідності до вимог ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні адміністративних справ суд керується правовим актом, який має вищу юридичну силу.

Окрім того, слід зазначити, що на вимогу суду ні представником відповідача, ні представником третьої особи не надано відповідного рішення заступника Міністра оборони України від 22.07.2014р. №180/дск на яке посилалися вказані сторони як на підставу призупинення виконання наказу №569 від 15.09.2011р. у зв'язку з чим суд критично оцінює такі посилання та вважає їх безпідставними з урахуванням чинності на момент розгляду даної справи наказів Міністра оборони України №1 від 03.01.1993р. та наказу №569 від 15.09.2011р., що не спростовано будь-якими належними та допустимими доказами.

Також, суд звертає увагу, рішеннями сесії Черкаської селищної ради №1/04-V від 29.08.2006 р.; №6/12-V від 06.07.2007 р.; №1/04-VI від 31.03.2011 р. надавалася згода на прийняття у комунальну власність територіальної громади об'єктів житлово-комунального фонду та соціальної сфери.

На протязі 2011-2012 р. р. рішеннями Черкаської селищної ради були прийняті до комунальної власності низка об'єктів військового майна згідно з Наказом Міністра оборони України № 569 "Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад".

Отже, враховуючи те, що смт. Черкаське давно втратило ті ознаки, що були характерні та притаманні для військових містечок, що життя у ньому протікає не відокремлено від інших міст, як було характерно для закритих військових містечок, що налагоджений зв'язок та безперешкодно долаються його кордони - посилання відповідача у відмові про приватизацію квартири позивача на Перелік закритих містечок є протиправним.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту позивача.

Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування рішення чи окремих його положень.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська яка виразилась у несвоєчасному прийнятті рішення за заявою ОСОБА_1 від 11.12.2013 р. вх. №59 про передачу у приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати протиправним та скасувати рішення №201 від.14.01.2015 року Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська по відмові в передачі у приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1, за заявою ОСОБА_1 від 11.12.2013 р. вх. №59.

Зобов'язати квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпропетровська розглянути та прийняти рішення по суті заяви ОСОБА_1 від 11.12.2013 р. вх. №59 про передачу в приватну власність квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку, передбаченому Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Стягнути на користь позивача з Державного бюджету України судові витрати у розмірі 73,08 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2015 року

Суддя О.В. Єфанова