Справа № 808/675/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 рокусправа № 808/675/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року у справі № 808/675/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Поларіс-Еко» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Поларіс-Еко» (далі - ТОВ «Поларіс-Еко») 20 січня 2014 року звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, згідно якого, просить визнати протиправним та скасувати прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2014 на загальну суму 488 400,50 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасоване, оскільки висновки відповідача, щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «МАРИТЕН», ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ», ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДОМІНО-2010», ТОВ «АРКАДА І К», ПП «СІТАЛ» викладені у акті №132/22-01/31823677 від 25.12.2013 року (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржені рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, у зв'язку із чим позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі з'ясовано обставини справи по постачанню запасних частин до холодильного обладнання, розвантаженню машин, зборці меблів та холодильних камер та безпідставно невраховані висновки відповідача викладені в акті перевірки щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «МАРИТЕН», ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ», ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДОМІНО-2010», ТОВ «АРКАДА І К», ПП «СІТАЛ».

Згідно заперечень на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість, просив у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача, який заперечував, щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності та повноти сплати податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства при здійсненні господарських операцій з ТОВ «МАРИТЕН», ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ», ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДОМІНО-2010», ТОВ «АРКАДА І К», ПП «СІТАЛ» за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 р.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт від 25.12.2013р. №132/22-01/31823677 (далі - акт перевірки) в якому зроблено висновок про порушення позивачем:

1. п. 1.32 ст. 1, пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.2.1 п. 5.2, п. 5.1 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 року №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» зі змінами та доповненнями та 14.1.27 п.14.1 ст. 14, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2012 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток підприємств за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року, а саме їх завищення всього у сумі 376 368,00 грн., в т.ч. по періодах:

- 1 квартал 2011 року в сумі 41 800,00 грн.; 2 квартал 2011 року в сумі 8 139,00 грн.;

- 2-3 квартал 2011 року в сумі 120 291,00 грн.; 2-4 квартал 2011 року в сумі 175 172,00 грн.;

- 1 квартал 2012 року в сумі 110 999,00 грн.; півріччя 2012 року в сумі 159 396,00 грн.

2. пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1 та пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР зі змінами та доповненнями, п. 201.4 ст. 201, п. 198.3 та 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2012 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) позивачем занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню до сплати в бюджет, в загальній сумі 337 596,00 грн., в тому числі по періодах: січень 2011 року в сумі 7099,00 грн.; лютий 2011 року в сумі 10 803,00 грн.; березень 2011 року в сумі 11 187,00 грн.; квітень 2011 року в сумі 4 968,00 грн.; травень 2011 року в сумі 330,00 грн.; червень 2011 року в сумі 6 131,00 грн.; липень 2011 року в сумі 20 588,00 грн.; серпень 2011 року в сумі 68 653,00 грн.; вересень 2011 року в сумі 7 484,00 грн.; жовтень 2011 року в сумі 2 568,00 грн.; листопад 2011 року в сумі 17 408,00 грн.; грудень 2011 року в сумі 28 545,00 грн.; січень 2012 року в сумі 29 281,00 грн.; лютий 2012 року в сумі 31 172,00 грн.; березень 2012 року в сумі 45 261,00 грн.; квітень 2012 року в сумі 45 315,00 грн.; травень 2012 року в сумі 777,00 грн.

Позивачем 30.12.2013 року подано заперечення до акта перевірки, які згідно з відповідью відповідача від 11.01.2014 року №464/10/08-30-22-01 залишені без задоволення.

Податкове зобов'язання з податку на додану вартість (основний платіж), визначене відповідачем у зв'язку із включенням позивачем до складу податкового кредиту за січень 2011 року - травень 2012 року податку на додану вартість у розмірі 337569,00 грн. за податковими накладними виписаними ТОВ «МАРИТЕН», ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ», ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДОМІНО-2010», ТОВ «АРКАДА І К», ПП «СІТАЛ».

Згідно з актом перевірки відповідач вважає, що вказані податкові накладні виписані за господарськими операціями, які здійсненні позивачем на підставі нікчемного правочину з ТОВ «МАРИТЕН», ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ», ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДОМІНО-2010», ТОВ «АРКАДА І К», ПП «СІТАЛ», без мети реального настання правових наслідків.

Позиція податкового органу ґрунтується на висновках актів перевірок ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ», ТОВ «ДОМІНО-2010», актів про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «СІТАЛ», ТОВ «АРКАДА І К» та даних системи податкового обліку ТОВ «МАРИТЕН», ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ».

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 488 400,50 грн. з яких 339 262,00 грн. за основним платежем, 149 138,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1 а.с.15).

За результатами адміністративного оскарження вищевказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів/послуг, до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів/послуг, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач, у межах своєї господарської діяльності шляхом укладання договорів у спрощений спосіб та у письмовій формі придбав:

у ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ» товар (припой);

у ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ товар (фреони (холодоагенти), припої, мідні холодильні труби, компресорні оливи);

у ТОВ «ДИНАМО-2010» послуги (монтаж та зборка холодильного обладнання; ремонтно, завантажо-розвантажувальні роботи на об'єктах позивача згідно специфікації; технічне обслуговування холодильного обладнання);

у ТОВ «СІТАЛ»: послуги (збірка камер з сандвіч-панелей, монтаж холодильного обладнання, фарбування холодильної меблі, вантажно-розвантажувальні роботи, монтаж стелажного обладнання, окраски касових боксів, монтажних робіт по утепленню стелі та стін); товар (металоконструкції для встановлення компресорних станцій, металоконструкції для встановлення конденсаторів повітряного охолоджування, контролер для компресорних станцій EWCM-9100 13D ), теплообмінник системи рекуперації тепла Р15-100);

у ТОВ «МАРИТЕН»: товар (вітрини кутові Beril S 90 ex); послуги (розвантаження машин, збірка холодильних камер, монтаж холодильного обладнання, збірка станцій, збірка торговельної меблі, монтаж лотків);

у ТОВ «АРКАДА І К» послуги (розвантаження машин, збірка холодильних камер, збірка меблі,монтаж конденсаторів (послуга крана), збірка станцй).

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» реальність вчинення зазначених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують обставини поставки товару, та подальшого його продажу іншим контрагентам, а саме щодо правовідносин з:

- ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ» - видатковими накладними, які підтверджують факт передачі та отримання товару (т.1 а.с.118,122,126,130,134,140,141,145,151,156,161,165,171,176), платіжними дорученнями, які підтверджують факт оплати (т.1 а.с.121,124,125,129,133,138,139,143,144,149,150, 154,155,159,160,164,169,170,174,175,179), рахунками фактури (т.1 а.с.119,121а,127,131,135,146,152, 157,162,166,172,177), товарно-транспортними накладними (т.2 а.с.115,116,117);

- ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ» - договором купівлі-продажу №011800 від 18 січня 2011 року (т.1 а.с.180-181), видатковими накладними (т.1 а.с.182,186,190,194,198,202,206,209,213,217,221,225, 229,233,237), платіжними дорученнями (т.1 а.с.185,189,193,197,201,205,212, 216,220,224,228,232,236, 241), товарно-транспортними накладними (т.1 а.с.238);

- ТОВ «ДИНАМО-2010» - договором на виконання робіт №147 від 02 червня 2011 року (т.1 а.с.242-243), специфікаціями до нього (т.1 а.с.243,244), актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) (т.1 а.с.245,248 т.2 а.с.1), платіжними дорученнями (т.2 а.с.4-14);

- ТОВ «СІТАЛ» - договорами на виконання робіт №92, №93 від 01 березня 2012 року (т.2 а.с.15-17,22-24), №1114 від 04 квітня 2012 року (т.2 а.с.29-31), поставки №115 від 04 квітня 2012 року (т.2 а.с.36-38), актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т.2 а.с.18,25,32), видатковими накладними (т.2 а.с.39), платіжними дорученнями (т.2 а.с.43,45-49), актами прийому-передачі векселів (т.2 а.с.49а);

- ТОВ «МАРИТЕН» - договором поставки №12 від 25 січня 2012 року (т.2 а.с.50-52), договором про виконання робіт №9 від 10 січня 2012 року (т.2 а.с.61-63), договором про виконання робіт від 03 лютого 2012 року (т.2 а.с.71-73), специфікаціями до договорів (т.2 а.с.53,64,74), видатковими накладними (т.2 а.с.54), платіжними дорученнями (т.2 а.с.59-60,69-70,78-80), товарно-транспортними накладними (т.2 а.с.56), актами здачі-прийняття робіт (надання послуг (т.2 а.с.65,75).;

- ТОВ «АРКАДА І К» - договором про виконання робіт №74 від 01 листопада 2011 року (т.2 а.с.82-83), специфікаціями до договору (т.2 а.с.84-85), актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т.2 а.с.86,89), платіжними дорученнями (т.2 а.с.92-95).

Позивачу виписано податкові накладні:

ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ» за січень,лютий, квітень, травень, червень, липень, вересень, грудень 2011, лютий, травень 2012 року (т.1 а.с.120,123,128,132,136,137,142,147,148,153,158,163,167,168, 173,178);

ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ» за січень, лютий, березень, червень, серпень, вересень, жовтень, грудень 2011 року (т.1 а.с.184,188,192,196,200,204,208, 211,215,223,227,231,235,240);

ТОВ «ДИНАМО-2010» за липень 2011 року (т.1 а.с.247,250, т.2 а.с.3);

ТОВ «СІТАЛ» за березень, квітень 2012 року (т.2 а.с.20,27,34,41);

ТОВ «МАРИТЕН» за січень 2012 року(т.2 а.с.57,77);

ТОВ «АРКАДА І К» за грудень 2011 року (т.2 а.с.88,91);

Придбане використано позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджуються видатковими накладними, довіреностями, актами здачі-прийняття робіт (послуг), актами надання послуг (т.2 а.с.130-151).

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «МАРИТЕН», ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ», ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДОМІНО-2010», ТОВ «АРКАДА І К», ПП «СІТАЛ», за наслідками яких сформовано спірний податковий кредит, оскільки встановлені обставини справи свідчать про поставку товару (надання послуг), транспортування товару від продавця до покупця, оприбуткування товару покупцем, оплату їх вартості, використання у власній господарській діяльності.

Щодо доводів податкового органу відносно відсутності у позивача ТТН та інших доказів на переміщення придбаного товару.

Згідно з поясненнями представника позивача, придбаний у контрагентів товар було доставлено на склад власним транспортом та кур'єрською службою. Вказані обставини відповідачем належними спростовано не було.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з купівлі-продажу товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з купівлі-продажу товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов'язується податковим органом з обставинами діяльності контрагентів, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань… Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Крім того, при визнанні договорів нікчемними податковим органом не дотримано приписів законодавчих норм, тобто не встановлено вини та умислу позивача, спрямованих на заволодіння державним майном, порушення публічного порядку, не надано доказів про умисність укладання угод з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а безтоварність здійснених позивачем господарських операцій, на що посилається відповідач, не підтверджена у встановленому законом порядку жодним доказом, сам висновок носить характер припущення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем в акті перевірки, який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, не наведено тих обставин, які б свідчили про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року у справі № 808/675/14- без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 27 березня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.О. Круговий