Справа № 541/3036/14-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 р.Справа № 541/3036/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.02.2015р. по справі № 541/3036/14-а

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області

до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області третя особа ОСОБА_1

про скасування постанови про накладення штрафу в сумі 1360,00 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

19.11.2014 року Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області (далі по тексту - УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області, позивач) звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області (далі по тексту - ВПВР УДВС ГУЮ в Полтавській області), в якій просило суд поновити термін на оскарження постанови про накладення штрафу від 04.11.2014 р.; зупинити виконавче провадження по постанові головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Полтавській області Пецяк Л.В. від 04.11.2014 р. про накладення штрафу в сумі 1360 грн. на УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі по виконавчому провадження № 33595900 від 27.07.2012 року за виконавчим листом № 2-а-2179/2011 від 09.06.2011 р. до розгляду даної позовної заяви по суті; скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Полтавській області Пецяк Л.В. від 04.11.2014 р. про накладення штрафу в сумі 1360,00 грн. на Управління по виконавчому провадженню № 33595900 від 27.07.20112 року за виконавчим листом № 2-а-2179/2011 від 09.06.2011 р.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.02.2015 року по справі № 541/3036/14-а поновлено Управлінню Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області строк звернення до суду, як пропущений з поважних причин.

У задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови головного державного виконавця від 04.11.2014 року про накладення штрафу в сумі 1360 грн. відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.02.2015 року по справі № 541/3036/14-а, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що постанова суду про перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, частково виконана, однак, перерахована пенсія ОСОБА_1 не була виплачена через відсутність коштів. У зв'язку з чим, вважає, що рішення суду не виконано в повній мірі з поважних причин, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для прийняття постанови про накладення на УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі штрафу в розмірі 1360 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 року замінено відповідача по справі - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області -на належного відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області (далі по тексту - УДВС ГУЮ в Полтавській області, відповідач).

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 червня 2011 року по справі № 2-а-2179/2011, яка набрала законної сили і була допущена до примусового виконання, позивач зобов'язаний був здійснити перерахунок третій особі - ОСОБА_1, основної і додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та здійснити відповідні виплати.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області від 30.07.2012 року було відкрито виконавче провадження ВП № 33595900, а постановою від 03.10.2014 року на боржника - позивача по справі - накладено штраф у сумі 680 гривень за невиконання рішення суду (а. с. 5).

Постановою державного виконавця від 04.11.2014 року на УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області повторно накладено штраф у сумі 1360 грн. (а.с.12).

Не погодившись із вказаною постановою про накладення штрафу в розмірі 1360 грн., позивач оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки постанова державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Сумській області про накладення на УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області штрафу в розмірі 1360,00 грн. винесена відповідачем правомірно, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження", тому є законною та скасуванню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку урегульовано нормами Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

За визначенням ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 1, 13 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим листом №2-а-2179/2011, виданим 09.06.2011 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області, зобов'язано УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі здійснити перерахунок та провести відповідні виплати пенсії ОСОБА_1 як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, здійснюється відповідно до ст.75 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав (ч.3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 89 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Матеріалами справи підтверджено, що розпорядженням № 116504 від 13.11.2013 року було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.06.2011 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2011 року (а.с.4), однак, виплати за рішенням суду не були проведені позивачем.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в якості поважної причини невиконання постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області відповідач вважає відсутність відповідного фінансового ресурсу бюджету.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, позивач як суб'єкт владних повноважень, зобов'язаний довести, що на виконання конкретного судового рішення, яке є обов'язковим до виконання, ним вжито всіх необхідних і можливих заходів.

Між тим, всупереч положенням ст. 71 КАС України, позивачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанйції жодних доказів відсутності коштів для виплати перерахованої пенсії за судовим рішенням, постановленим на користь третьої особи ОСОБА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, не надавались такі докази і державному виконавцю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що з посиланням на таку причину - відсутність відповідного фінансування - УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі не виконує постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.06.2011 року по справі № 2-а-2179/2011 з 2012 року.

Так, як вбачається зі змісту постанови державного виконавця від 03.10.2014 року про накладення на позивача штрафу в розмірі 680 грн. (а.с.5), постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2012 року боржника зобов'язано виконати рішення суду у семиденний строку з моменту винесення постанови. Боржником надано до Відділу розпорядження про проведення відповідного перерахунку від 29.11.2012 року, виплати по рішенню суду не проведені у зв'язку з відсутністю відповідного фінансового ресурсу бюджету. Постановою державного виконавця від 11.12.2012 року виконавче провадження закінчено на підставі п.11 счт.49 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області по справі № 541/11/13-а від 06.02.2013 року скасовано постанову ВПВР УДВС ГУЮ в Полтавській області у зв'язку з тим, що державним виконавцем не вжито заходів , передбачених ст.89 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 03.10.2014 року рішення суду залишається невиконаним.

Колегія суддів зазначає, що за змістом ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Статтею 30 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, що пов'язані з реалізацією державних програм, перелік яких визначено статтею 87 зазначеного Кодексу, відповідно до якої до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать також видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Згідно з п. 1, п. 3 ст. 3 Бюджетного кодексу України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Між тим, незважаючи на те, що після набрання законної сили постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.06.2011 року пройшов не один бюджетний рік, колегія суддів вважає, що позивач мав змогу вжити заходів щодо виділення коштів Пенсійного фонду для виплати перерахованої пенсії ОСОБА_1

Однак, позивач не надав ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції доказів здійснення дій, спрямованих на виділення коштів для виконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області у встановленому законом порядку в частині виплати на користь ОСОБА_1

Крім того, законодавство України надає можливість відкладення, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, але доказів звернення до суду із відповідними заявами представник позивача до суду не надав.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 5 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Частиною 1 статті 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів зазначає, що рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області набрало законної сили, підлягає обов'язковому виконанню на всій території України безвідносно до суб'єктивного ставлення конкретного суб'єкта права до такого судового акту, що означає виникнення з дати набрання судовим актом законної сили у зобов'язаної особи обов'язку вчинити організаційні, правові та інші заходи, спрямовані на організацію виконання судового рішення.

В той же час, умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату допомоги створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена допомога. Однак, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання даної допомоги, яка передбачена законом та постановлена до стягнення судовим рішенням.

Колегія суддів звертає увагу на приписи ч.2 ст.8 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

Також, в своєму рішенні "Кечко проти України" Суд констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

В рішенні "Войтенко проти України" Суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок. Проте, затримка виконання судового рішення на період, що є необхідним для вирішення проблем публічного порядку, може у виняткових випадках бути виправдана. Суд допускає, що асигнування на виплату державних боргів може спричинити певні затримки у виконанні рішень з бюджету Уряду. Тим не менше, Суд вирішує, що не передбачивши таких асигнувань протягом трьох років підряд, держава-відповідач не виконала своїх зобов'язань за статтею 6 параграфу 1 Конвенції.

У своєму рішенні по справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватись як складова частина "судового розгляду". Суд зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Також, Європейський Суд з прав людини своїми рішеннями у справах „Васильєв проти України" від 13 липня 2006 року та «Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року констатував, що виконання рішень суду, в яких відповідачем є державні органи, можливо виконати, якщо державою передбачені та визначені асигнування і відповідні видатки Державного бюджету України шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що посилання позивача відсутність бюджетних асигнувань для виплати перерахованої пенсії ОСОБА_1 на підставі постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.06.2011 року не є поважною причиною невиконання судового рішення, та не звільняє позивача ані від обов'язку по виконанню останнього, ані від відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Полтавській області ВП №33595900 від 04.11.2014 року про повторне накладення на УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі штрафу в розмірі 1360 грн. за невиконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області прийнята відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови державного виконавця відсутні.

Доводи позивач про те, що постанова державного виконавця від 03.10.2014 року про первинне накладення штрафу у сумі 680 грн. по даному виконавчому провадженню була оскаржена в судовому порядку не є свідченням неправомірності постанови державного виконавця про повторне накладення штрафу в розмірі 1360 грн. від 04.11.2014 року.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду від 11.11.2014 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 року, в задоволенні позову УПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі про скасування постанови державного виконавця від 03.10.2014 року ВП № 33595900 відмовлено.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.02.2015р. по справі № 541/3036/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.