Справа № 804/15786/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2015 р. м. Київ К/800/55056/14

суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Профіль України» до Дніпропетровської митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови в прийнятті митної декларації, зобов'язання вчинити дії, що переглядається за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Профіль України» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ТОВ «Торговий дім Профіль України» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів (далі - Митниця) про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови в прийнятті митної декларації, зобов'язання вчинити дії.

Зазначали, що оскаржуваним рішенням Митниці визначено митну вартість ввезеного позивачем товару (сталевий прокат) за шостим (резервним) методом, та відмовлено у прийнятті митної декларації Товариства у зв'язку з таким коригуванням.

Посилаючись на те, що надали митному органу усі необхідні документи, що підтверджують достовірність визначення митної вартості за ціною контракту, просили визнати протиправним і скасувати рішення Митниці від 27 вересня 2013 року № 110100000/2013/200444/1 та картку відмови у митному оформленні від 27 вересня 2013 року № 110100000/2013/00541. Також просили зобов'язати Митницю повернуту надміру сплачений ПДВ у розмірі 12 304,58 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Товариство, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а рішення апеляційного суду змінити, ухваливши рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що відповідно до зовнішньоекономічного контракту з «Shandong Keer Imp&Exp Trade Co.Ltd.» (виробник, Китай) у вересні 2013 року позивачем ввезено на митну територію України партію сталевого прокату. Задекларована позивачем митна вартість, обчислена за ціною договору, склала 78 732,20 доларів США (умови поставки CFR Одеса).

На підтвердження заявленої вартості, окрім митної декларації, Товариство надало Митниці такі документи: залізничну накладну; коносамент; банківські платіжні документи; інвойс; пакувальний лист; зовнішньоекономічний контракт з доповненнями; довідку про декларування валютних цінностей; інформацію про здійснення радіологічного контролю товару; сертифікат походження товар; сертифікат якості.

Митницею запропоновано надати додаткові документи на підтвердження вартості: бухгалтерську документацію; висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені експертними організаціями; копію митної декларації країни відправлення; каталоги, специфікації, прайс-листи виробника.

Позивачем частково виконані вимоги Митниці, зокрема надані: виписки з бухгалтерської документації; проформу-рахунок; платіжні доручення SWIFT; калькуляцію собівартості виробника; комерційну пропозицію та прайс-лист виробника.

Після цього позивачу відмовлено в митному оформленні ввезеного товару (картка відмови у митному оформленні від 27 вересня 2013 року № 110100000/2013/00541) та винесено рішення від 27 вересня 2013 року № 110100000/2013/00541 про визначення митної вартості в розмірі 88 055,75 доларів США. Застосовано шостий метод визначення митної вартості на підставі відомостей про ціну на схожий товар автоматизованої інформаційної бази Держмитслужби.

Відповідач обґрунтував своє рішення тим, що у поданих позивачем документах містяться розбіжності щодо оплати товару, зокрема, при договірній умові повної передоплати, її здійснено вже після відправлення товару позивачу. Крім того, у платіжних документах вказано різні інвойси.

Відмовивши у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що у зв'язку з розбіжностями у поданих документах у Митниці виник обґрунтований сумнів у задекларованій вартості, а додаткові документи, подані позивачем, такий сумнів не спростували.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає висновок апеляційного суду передчасним.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу (МК) України від 13 березня 2012 року № 4496-VI митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою презюмується правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеним висновком кореспондуються положення пункту 2 частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України, за змістом якої Митниця має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів зазначає, що у Митниці виник обґрунтований сумнів у задекларованій позивачем митній вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, поставка товару здійснена на підставі інвойсу № SXD13061802, у той час коли два із трьох платіжних документів, за якими здійснювалася оплата товару, посилаються на інвойс № SXD130618. Крім того, повна оплата (більше 2/3 вартості) здійснена вже після відвантаження товару на судно, що не заперечується сторонами.

Водночас, наведені обставини можуть пояснюватися технічною помилкою, тривалістю ділових зв'язків між сторонами зовнішньоекономічного контракту та їх взаємною довірою, і, самі по собі, не можуть однозначно свідчити про заниження дійсної вартості товару.

Тому, у разі виникнення відповідних сумнівів, митний орган має право на витребування додаткових документів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем додатково подано виписки з бухгалтерської документації, проформу-рахунок, калькуляцію собівартості, комерційну пропозицію та прайс-лист виробника. Відомості наведених документів відповідають задекларованій позивачем вартості.

Незважаючи на це, Митницею самостійно скориговано митну вартість товару та використано відомості про вартість митного оформлення за декларацією № 508050000/2013/11144 від 26 вересня 2013 року.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач у апеляційній скарзі наголошував на відмінностях товару, який ввозився у спірному випадку (прокат з нелегованої, тобто без домішок, сталі), та товару, митне оформлення якого здійснювалося за вказаною декларацією (прокат з вуглецевої сталі).

Апеляційним судом не досліджено наведених доводів позивача та не перевірено, чи суттєво такі відмінності щодо властивостей товару можуть вплинути на його ціну.

За обставин, коли продавцем товару є його виробник; сумніви Митниці у контрактній вартості ґрунтуються на несуттєвих розбіжностях у поданих документах, та не підтверджуються додатковими документами, то доцільність здійснення коригування на основі ціни товару іншого виробника та з іншими характеристиками вбачається сумнівною.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Залишення апеляційним судом поза увагою викладених вище доводів позивача свідчить про невідповідність його рішення вимогам наведеної статті, а також статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Профіль України» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов