Справа № 826/15726/14
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

10 березня 2015 року №826/15726/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
додержавної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.04.2014 № та від 02.04.2014 №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.04.2014 № та від 02.04.2014 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів та зборів у місті Києві на підставі хибних висновків акту перевірки від 28.02.2014 №83/26-57-17-01-14/НОМЕР_1, необґрунтовано прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.04.2014 № та від 02.04.2014 №. Позивач посилається на необґрунтованість висновку контролюючого органу про безпідставність включення до складу витрат витрати на послуги зв'язку та канцелярських виробів, оскільки стаття 138 Податкового кодексу України таких обмежень не передбачає, тоді як позивачем надано первинні документи на підтвердження факту понесення витрат. Також позивач зазначає, що працівники ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у листопаді 2012 року не працювали та перебували до звільнення у відпустці без збереження заробітної плати, тому у листопаді 2012 року їм не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата, відповідно, не утримано та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб за вказаний місяць.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акту перевірки від 28.02.2014 №83/26-57-17-01-14/НОМЕР_1 та відповідно, податкових повідомлень-рішень від 02.04.2014 № та від 02.04.2014 №.

Справу №826/15726/14 розглянуто в письмовому провадженні згідно із приписами частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період 01.01.2012 по 31.12.2012, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства з 01.01.2012 по 31.12.2012.

Перевіркою встановлено порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1:

пунктів 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до завищення витрат за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 на суму 286 866,99 грн. і, як наслідок, заниження оподатковуваного доходу з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 59519,17 грн.;

підпункту 49.18.2 пункту 49.18; підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме: платник податків не подав за 2013 рік податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф.№1ДФ) до державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві та не нарахував, не утримав та не перерахував до бюджету фізичною податок з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 в розмірі 645,25 грн.;

пункту 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: платник податків не сплатив єдиний соціальний внесок за 2012 рік на загальну суму 75 376,98 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 28.02.2014 №83/26-57-17-01-14/НОМЕР_1 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 02.04.2014 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 74 398, 96 грн., у тому числі: 59 519,17 грн. - основний платіж, 14 879,79 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

від 02.04.2014 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1365,56 грн., у тому числі: 645,25 грн. - основний платіж, 671,31 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись із названими податковими повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_1 оскаржив їх в адміністративному порядку.

Так, за наслідками процедури адміністративного оскарження, рішенням головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 13.06.2014 №1250/Ш/26-15-10-09-25 частково задоволено скаргу ОСОБА_1: скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.04.2014 № в частині суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 16 489,12 грн. (основний платіж - 13 191,30 грн., штрафні санкції - 3 297,82 грн.), в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін; податкове повідомлення від 02.04.2014 № залишено без змін, проте збільшено штрафну санкцію по податку з доходів фізичних осіб на суму 184,99 грн.

Згідно із приписами підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

При цьому, згідно пункту 60.4 статті 60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що нове податкове повідомлення-рішення із зменшеною внаслідок процедури адміністративного оскарження сумою боргу відповідачем не приймалось і платнику податків не надсилалось.

А відтак, станом на час розгляду адміністративної справи, податкове повідомлення-рішення від 02.04.2014 № не є відкликаним.

Перевіряючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення на предмет відповідності їх вимогам законодавства, суд встановив, що згідно висновків акту перевірку фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 01.01.2012 по 31.12.2012 працював на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб - СПД, податку з доходів фізичних осіб (найманих працівників) та єдиного соціального внеску, здійснював діяльність автомобільного вантажного транспорту на замовлення по території України.

Позивач за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 задекларував витрат на загальну суму 721 773, 45 грн. (витрати на придбання палива, оплату праці, ремонт автомобілів, запчастини, інші витрати) та надав документи на їх підтвердження. Проте, перевіркою не зараховано валові витрати за 2012 рік у розмірі 286 866, 99 грн., а саме: послуги зв'язку в сумі 3945, 91 грн. (без врахування ПДВ) у зв'язку з неможливістю встановити, чи дійсно мобільний зв'язок був використаний у підприємницькій діяльності, ремонт автомобілів та закупка запчастин на суму 281 523, 67 грн. (без урахування ПДВ) у зв'язку з тим, що фізична особа-підприємець не мав права відносити до складу валових витрат дані витрати, закупка канцелярських виробів на суму 1397, 41 грн. (без урахування ПДВ) у зв'язку з відсутністю офісних приміщень.

На порушення пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України у вигляді неналежного ведення обліку доходів та витрат, а саме: завищення витрат за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 на суму 286866, 99 грн., фізична особа-підприємець ОСОБА_1, перебуваючи на загальній системі оподаткування, включив до складу витрат витрати, які пов'язані із використанням транспортного засобу (вартість придбання запасних частин, технічного обслуговування тощо), мобільний зв'язок та канцелярські вироби, що призвело до заниження зобов'язань по податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 59 519, 17 грн.

Проте суд не може погодитись із такими висновками контролюючого органу з огляду на наступне.

Згідно статті 177 Податкового кодексу України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються: адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати), ж) інші витрати загальногосподарського призначення.

Згідно пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: 139.1.1. витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених статтями 142 і 143 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених нормами цього розділу.

В даному випадку позивачем за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 задекларовано валові витрати, серед яких послуги зв'язку в сумі 3945, 91 грн. (без врахування ПДВ) та закупка канцелярських виробів на суму 1397, 41 грн. (без урахування ПДВ), не враховані під час проведення перевірки.

Контролюючий орган зазначив, що послуги зв'язку не можуть бути включені до валових витрат у зв'язку з неможливістю встановити, чи дійсно мобільний зв'язок був використаний у підприємницькій діяльності, закупка канцелярських виробів не може бути включена до валових витрат у зв'язку з відсутністю офісних приміщень. При цьому, понесення вказаних витрат належним чином підтверджується первинними документами, що відповідачем не заперечується.

Суд не може погодитися з вказаним висновком з огляду на приписи підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України, якими передбачено включення до складу валових витрат витрат на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати), тому позивач має право включати до складу валових витрат вказані витрати.

Податковий кодекс України, а також інші акти законодавства України не визначають, яким чином платник податків має підтверджувати факт використання мобільного зв'язку саме у підприємницькій діяльності, а не в інших цілях, тоді як використання для здійснення діяльності з надання послуг перевезення автомобільним вантажним транспортом на замовлення по території України послуг зв'язку, зокрема, і мобільного зв'язку, є очевидним.

Також підпунктом 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України передбачена можливість включення до валових витрат інші витрати загальногосподарського призначення, під які підпадають і канцелярські вироби.

Чинне законодавство не ставить можливість включення до валових витрат витрати на канцелярські вироби залежно від наявності у платника податків окремого приміщення (офісу) для здійснення підприємницької діяльності, тоді як необхідність понесення таких витрат для здійснення будь-якої підприємницької діяльності також є очевидною.

На думку суду, визначені позивачем суми цих витрат сумі (3945, 91 грн. та 1397, 41 грн.) співрозмірні з обсягом підприємницької діяльності.

Доводи відповідача щодо безпідставного включення до складу витрат витрати, які пов'язані із використанням транспортного засобу (вартість придбання запасних частин, технічного обслуговування тощо), не приймаються судом до уваги, оскільки основним видом діяльності позивача є діяльність автомобільного вантажного транспорту, відповідач орендує стоянку вантажних автомобілів, має у власності вантажні автомобілі. А відтак, включення до складу витрат витрати, які пов'язані із використанням транспортного засобу (вартість придбання запасних частин, технічного обслуговування тощо), тобто із господарською діяльністю позивача є правомірним.

Крім того, згідно пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 02.04.2014 №, то суд наголошує на наступному.

Підпунктом «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 28.02.2014 №83/26-57-17-01-14/НОМЕР_1 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на те, що фізичною особою-підприємцем не утримано та нараховано податок на доходи фізичних осіб (найманих працівників) за період квітень, листопад, грудень 2012 року у розмірі 645,25 грн. із заробітної плати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

З матеріалів справи вбачається, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено трудові договори між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 24.05.2011, від 30.05.2012, від 27.11.2006, від 09.08.2006, від 24.05.2004.

Згідно заяв ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 31.10.2012 наймані працівники просили надати відпустку за власний рахунок терміном з 01.11.2012 по 30.11.2012, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від 30.10.2012 - терміном з 01.11.2012 по 31.12.2012.

Відповідно пункту 162.3 статті 162 Податкового кодексу України у разі відсутності нарахованих доходів податок сплаті не підлягає.

Згідно пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Аналізуючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що державна податкова інспекція у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві необґрунтовано донарахувала податок з доходів фізичних осіб (найманих працівників) за період квітень, листопад, грудень 2012 року виходячи з наступного.

Згідно заяв про надання відпустки, працівники ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у листопаді 2012 року були у відпустці за власний рахунок, а з 30.11.2012 звільнені за власним бажанням.

Окрім того, суд звертає увагу, що нарахування здійснене податковим органом по відношенню до ОСОБА_4 за квітень 2012 року є безпідставним, оскільки трудовий договір укладений між позивачем та ОСОБА_4 30.05.2012.

Згідно заяв про надання відпустки, працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у листопаді та грудні 2012 року були у відпустці за власний рахунок.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві рішення від 02.04.2014 №та від 02.04.2014 №.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.