Справа № 820/20834/14
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 березня 2015 р. № 820/20834/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Кікоян Г. О.,

за участю представника позивача - Верещаки М.О.,

представника відповідача - Піскун О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Індіго груп"
до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області
про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Індіго груп" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Індіго груп") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Дзержинському районі) в якому просить суд скасувати податкові повідомлення - рішення від повідомлення - рішення від 01.09.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Індіго груп" по податку на додану вартість в сумі 39525, 00 грн., в тому числі 26350, 00 грн. за основним платежем та 13175, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а також від 24.10.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Індіго груп" по податку на додану вартість в сумі 419466, 00 грн., в тому числі 279644, 00 грн. за основним платежем та 139822, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 01.09.2014 року № винесене на підставі висновку акта перевірки від 15.08.2014 року № 3249/20-30-22-03/35408021 «Про результати документальної невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Індіго груп» податковий номер 35408021 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України в частині господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Пенталіт» податковий номер 38931204 за березень 2014 р.», яким встановлено порушення позивачем ст. 198, п. 200.1 ст. 201 Податкового кодексу України, а оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 24.10.2014 року № винесене за результатами позапланової виїзної перевірки позивача на підставі акта від 11.10.2014 року № 4004/20-30-22-03/35408021 «Про результати позапланової виїзної перевірки товариство з обмеженою відповідальністю «Індіго груп» податковий номер 35408021 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість, згідно додатку, щодо формування загального обсягу податкових зобов'язань та податкового кредиту в частині взаємовідносин з контрагентами за травень 2014 р.», яким також встановлено порушення позивачем ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України.

Такі висновки, як стверджує позивач, відповідач зробив у зв'язку з віднесенням позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість сум податку на додану вартість, сплачених позивачем постачальникам товарів, робіт та послуг - ТОВ «Пенталіт», ТОВ «Лігос ЛТД» та ТОВ «Фактортрейд» у складі вартості поставленого останніми позивачу товару та робіт, на підставі того, що за результатами зустрічнпх звірок податківцями не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з контрагентами. Вважає, що висновки є незаконними, оскільки факт реального проведення господарських операцій повністю підтверджується первинними документами, оформленими у відповідності до вимог законодавства, встановлених для первинних документів.

Зазначає, що єдиною підставою для висновків про відсутність реальності вчинення господарських операцій з контрагентами стали акти ДПІ про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів.. Вказує, що акти перевірок контрагентів позивача не є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст. 70 КАС України.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача до суду надав письмові заперечення в яких зазначив, що за результатами перевірок позивача встановлено порушення позивачем ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України по взаємовідносинам із ТОВ «Пенталіт», ТОВ «Лігос ЛТД» та ТОВ «Фактортрейд».

Так, при перевірці позивача ним були використано наступні акти:

- від 22.05.2014 р. №582/04-62-22-3/37213582 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Лігос ЛТД» за червень, липень, серпень 2013 р., яким встановлено: відсутність платника за податковою адресою, не надання до звірки будь-яких первинних документів, бухгалтерських регістрів, відсутність складських приміщень, не підтвердження фактів отримання товарів (робіт, послуг) по ланцюгу постачання;

- від 27.06.2014 року №1511/26-59-2201/38779677 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Фактортрейд» податковий номер 38779677 щодо документального підтвердження господарських відносин, із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за травень 2014 р.», яким встановлено відсутність підприємства за юридичною адресою;

- від 03.07.14 року № 692/223/38931204 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Пенталіт» () щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за березень 2014 року», яким встановлено: відсутність у підприємства необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині, купівлі, продажу, реалізації, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей, відсутність трудових та матеріальних ресурсів, виробничої бази, складських приміщень.

Крім того, як вказує відповідач, додатково позивачем до перевірки не надано сертифікатів якості або паспортів заводу-виробника, зі змістом товарно-транспортних накладних від 27.05.2014р., від 28.05.2014 р., від 29.05.2014 р., від 30.05.2014 р., визначено пункт навантаження - м. Харків, Сільськогосподарська, 1 (ковальський цех, літера Б-1), в той час як фактично адреса контрагента - м. Дніпропетровськ, Шосе Запорізьке та пункт розвантаження - м. Харків, вул. Сільськогосподарська, 1 (цех металоконструкцій, літ-Б-1), проте позивачем не надано доказів наявності у власності або оренді приміщень підприємства за вказаною адресою. В інших товарно-транспортних накладних пунктом розвантаження визначено вул. Пушкіна, смт. Манченки, проте за зазначеною адресою відсутні складські та виробничі приміщення у ТОВ «Індіго Груп».

Як стверджує відповідач, видаткові накладні та рахунки-фактури, всупереч вимог п з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п. 2.4 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, не містить відомостей відносно місця їх складання.

На думку відповідача, вищезазначене свідчить, про неможливість реального здійснення господарських операцій по взаємовідносинам позивача з контрагентами.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, вказаних у позові та заяві про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечив у повному обсязі та просив відмовити позивачу у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом Товариство з обмеженою відповідальністю "Індіго груп" зареєстроване юридичною особою виконавчим комітетом Харківської міської ради 15.11.2007 року за № 1 024318, перебуває на податковому обліку у ДПІ Дзержинського району м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, про що свідчить довідка від 09.11.2012 року № 2365, зареєстровано платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва № 200027774, виданого 18.02.2012 року.

Згідно довідки АА № 740724 з ЄДРПОУ ТОВ "Індіго груп" здійснює такі основні види господарської діяльності за КВЕД-2010: 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.21 будівництво трубопроводів; 43.22 монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.12 підготовчі роботи на будівельному майданчику; 43.21 електромонтажні роботи; 43.99 інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.

З матеріалів справи вбачається наявність у ТОВ «Індіго груп» ліцензії серії АЕ № 260068 на господарську діяльність у будівництві, пов'язана із створенням об'єктів архітектури, виданої Інспекцією ДАБК у місті Києві зі строком дії з 22.02.2013 р. по 22.02.2018 р.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 01.08.2014 р. № 1584 виданого ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, посадовими особами ДПІ у Дзержинському районі згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755 -VI зі змінами та доповненнями була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Індіго груп» за результатами якої був складений акт перевірки № 3249/20-30-22-03/35408021 від 15.08.2014 р. «Про результати документальної невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Індіго груп» податковий номер 35408021 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України в частині господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Пенталіт» податковий номер 38931204 за березень 2014 р.» (далі по тексту - акт перевірки № 3249) (а.с. 38-47 т. 2).

Відповідно до висновку акта перевірки № 3249 перевіркою встановлено порушення з боку позивача вимог ст. 198, п. 200.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого заниження суми зобов'язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у сумі 26350 грн. у березні 2014 р.

На підставі акта перевірки № 3249 було винесено податкове повідомлення - рішення від 01.09.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Індіго груп" по податку на додану вартість в сумі 39525, 00 грн., в тому числі 26350, 00 грн. за основним платежем та 13175, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 48-49 т. 2).

Позивачем, у порядку передбаченому статтею 56 Податкового Кодексу України, до ГУ Міндоходів у Харківській області та до Державної фіскальної служби направлені скарги з вимогами про скасування вищезазначеного податкового повідомлення -рішення.

Рішенням ГУ Міндоходів у Харківській області від 05.11.2014 року № 7808/10/20-40-10-04-17 скарга ТОВ «Індіго груп» залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 року № . яким збільшена сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 39 525, 00 грн. у тому числі за основним платежем - 26350,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 13 175 грн.

Рішенням ДФС України від 05.01.2015 року № 16149-99-10-01-15 скарга ТОВ «Індіго груп» залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 року № , яким збільшена сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 39 525,00 грн. у тому числі за основним платежем - 26 350,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 13 175 грн. без змін.

Крім того, на підставі наказу від 30.09.2014 р. № 1947 та направлення на перевірку від 30.09.2014 р. № 2127 виданого ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, посадовими особами відповідача згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 п. 78.4 ст. 78 п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755 - VI зі змінами та доповненнями була проведена документальна позапланова виїзна перевірка за результатами якої був складений акт перевірки від 11.10.2014 року № 4004/20-30-22-03/35408021 «Про результати позапланової виїзної перевірки товариство з обмеженою відповідальністю «Індіго груп» податковий номер 35408021 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість, згідно додатку, щодо формування загального обсягу податкових зобов'язань та податкового кредиту в частині взаємовідносин з контрагентами за травень 2014 р.» (далі по тексту - акт перевірки № 4004).

Відповідно до висновку акта перевірки № 4004 перевіркою встановлено порушення з боку позивача вимог ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями, яке призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету всього у сумі 279644 грн. за травень 2014 р.

На підставі акта перевірки № 4004 було винесено податкове повідомлення - рішення від 24.10.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Індіго груп" по податку на додану вартість в сумі 419466, 00 грн., в тому числі 279644, 00 грн. за основним платежем та 139822, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 44-45 т. 1).

Позивачем у порядку, передбаченому статтею 56 Податкового Кодексу України, до ГУ Міндоходів у Харківській області та до Державної фіскальної служби України були направлені скарги з вимогами про скасування вищезазначеного податкового повідомлення -рішення.

Рішенням від 19.11.2014 року № 7761/10/20-40-10-04-17 ГУ Міндоходів у Харківській області про результати розгляду скарги та рішенням Державною фіскальною служби України №8690/6/99-99-10-01-25 від 15.12.2014 року скарги директора ТОВ «Індіго груп» залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № від 24.10.2014 року без змін (а.с. 46-53 т.1).

Судом встановлено, що ТОВ "Індіго груп" мало взаємовідносини з ТОВ "Пенталіт", яке на час здійснення господарських операцій було зареєстровано юридичною особою та платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом з офіційного сайту Державної фіскальної служби України щодо анульованої реєстрації платників ПДВ htpp://sfs.gov.ua/anulir, згідно якого 07.07.2014 року реєстрацію платника ПДВ - ТОВ "Пенталіт" було анульовано у зв'язку із ліквідацією за власним бажанням (а.с. 211-213 т. 2).

Так, між позивачем та ТОВ "Пенталіт" був укладений договір поставки від 03.02.2014 р. № 03/02-14-2, згідно п.1.1 якого Постачальник зобов'язується передати у встановлений строк у власність Покупця товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали), іменовані надалі «Товар», в асортименті, кількості, за цінами та на умовах, відповідно до виставлених рахунків-фактур, а Покупець зобов'язується прийняти цей товар і оплатити його (а.с. 57 - 59 т.2).

Оплата матеріалів за договірною ціною згідно рахунків - фактур у поточному році складає 500000, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 83333, 33 грн. з урахуванням транспортних витрат та складського зберігання (п. 1.2. договору).

Згідно укладеної додаткової угоди №1 від 05.02.2014 року до договору від 03.02.2014 р. № 03/02-14-2 п. 3.8. договору викладено у наступній редакції: Доставка матеріалів покупцю здійснюється автотранспортом покупця та за його рахунок (а.с. 241 т. 2).

У п. 9.1. договору встановлено, що договір вступає в дію з дня його підписання та діє до 31.12 2015 р.

Факт реального вчинення господарських операцій підтверджується копіями: рахунків - фактур, видаткових накладних, податкових накладних, платіжних доручень (а.с. 60-92 т.2), товарно-транспортних накладних (а.с. 81-89 т. 4).

Отриманий товар був оприбуткований позивачем, що підтверджується карткою рахунку 63 (а.с. 187 - 193 т.2).

Як вбачається з акта перевірки та матеріалів справи отримані позивачем податкові накладні були включені до реєстру отриманих податкових накладних за березень 2014 року, а суми податку на додану вартість за виписаними податковими накладними включено до податкового кредиту березня 2014 року, та відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2014 року (а.с. 45 т. 2) (а.с. 111- 126 т. 3).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи між ТОВ «Індіго груп» (Замовник) та ТОВ «Пенталіт» (Підрядник) був укладений договір від 09.01.2014 року № 09/01-14-1 на виконання будівельно-монтажних робіт, згідно п. 1.1 якого Підрядник зобов'язується з використанням власних матеріалів виконати будівельно - монтажні роботи, згідно проектно-кошторисної документації та договірної ціни, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити вказані роботи, згідно акта приймання - здачі виконаних робіт у строки та на умовах, зазначених цим договором (далі по тексту - договір № 09/01-14-1) (а.с. 171 т.2).

Загальна сума договору становить, згідно п. 2.1, 300000, 00 грн. в т.ч. ПДВ - 50000, 00 грн.

Оплата виконаних робіт здійснюється по акту виконаних робіт (ф. КБ-2в)(п. 2.3). Строки виконання робіт визначено пунктом 4.1. цього договору, згідно якого строки виконання - 09.01.2014 - 31.12.2015 р.

У п. 7. 1 визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за ним.

Факт реального вчинення господарських операцій підтверджується копіями: довідок про вартість виконаних будівельних робіт (та витратах), актів прийняття виконаних будівельних робіт, відомостей ресурсів, розрахунків (кошторисного прибутку, коштів на покриття адміністративних витрат, загальновиробничих витрат по актам), актів цільового використання матеріалів, актів про прийняття - передачу товарно - матеріальних цінностей (а.с. 93-170 т. 2), податкових накладних, платіжних доручень (а.с. 172-184 т. 2).

Зазначені будівельно - монтажні роботи були оприбутковані позивачем, що підтверджується карткою рахунку 63 (а.с. 185-186 т. 2).

Як вбачається з акта перевірки та матеріалів справи отримані позивачем податкові накладні були включені до реєстру отриманих податкових накладних за березень 2014 року, а суми податку на додану вартість за виписаними податковими накладними включено до податкового кредиту березня 2014 року, та відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2014 року (а.с. 45 т. 2) (а.с. 111- 126 т. 3).

Отримані роботи у подальшому позивачем були реалізовані ТОВ «Жилстрой-2», що підтверджується копіями: актів прийняття виконаних будівельних робіт, відомостей ресурсів, розрахунків (кошторисного прибутку, коштів на покриття адміністративних витрат, загальновиробничих витрат по актам), довідок про вартість виконаних будівельних робіт (та витратах) (а.с. 19-110 т. 3).

При судовому розгляді справи також встановлено, що ТОВ "Індіго груп" мало взаємовідносини з ТОВ "Лігос ЛТД", яке зареєстровано юридичною особою та платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом з офіційного сайту Державної фіскальної служби України щодо анульованої реєстрації платників ПДВ htpp://sfs.gov.ua/anulir, згідно якого ТОВ "Лігос ЛТД" зареєстроване платником ПДВ 22.03.2012 року. (а.с. 208-210 т. 2).

Так, між ТОВ "Індіго груп" (Покупець) та ТОВ "Лігос ЛТД" (Продавець) були укладені наступні договори на поставку будівельних матеріалів: договір постачання від 12.05.2014р. №12/05-14 (а.с. 54-55 т.1) з додатковою угодою №1 від 14.05.2014 р. (а.с. 238 т.2), договір постачання від 28.05.2014 р. 28/05-14-Ж (а.с. 67-68 т.1) з додатковою угодою №1 від 29.05.2014 р. (а.с. 240 т.2) та договір постачання від 05.05.2014 р. №05/05-14-6 (а.с. 93-94 т.1) з додатковою угодою №1 від 06.05.2014 р. (а.с. 239 т.2).

Відповідно до п. 1.1 вказаних договорів продавець зобов'язується передати у встановлений строк у власність Покупця товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали), іменовану надалі - Товар, в асортименті, кількості, за цінами та на умовах, відповідно до виставлених рахунків - фактур, а Покупець зобов'язується прийняти цей Товар та оплатити його.

Оплата матеріалів за договірною ціною згідно рахунків - фактур у поточному році складає 1000000, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 166666, 67 грн., з урахуванням транспортних витрат та складського зберігання (п. 1.2. договорів).

Згідно з п. 3.8. договорів доповнених відповідно до додаткових угод №1 до них доставка матеріалів Покупцю здійснюється автотранспортом Покупця та за його рахунок.

У пунктах 9. 1 договорів визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Факт реального вчинення господарських операцій підтверджується копіями: видаткових накладних, податкових накладних, рахунків - фактур, платіжних доручень (а.с. 56-66, 69-92, 95-137 т.1), товарно-транспортних накладних (а.с. 242-250 т.2, 1- 15 т. 3).

Отриманий товар був оприбуткований позивачем, що підтверджується карткою рахунку 63 (а.с. 217 - 234 т.2).

Як вбачається з акта перевірки та матеріалів справи суми податку на додану вартість за виписаними податковими накладними включено до податкового кредиту травня 2014 року, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року (а.с. 33 т.1, а.с. 41-64 т.4).

При судовому розгляді справи також встановлено, що ТОВ "Індіго груп" мало взаємовідносини з ТОВ "Фактортрейд", яке зареєстровано юридичною особою та платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом з офіційного сайту Державної фіскальної служби України щодо анульованої реєстрації платників ПДВ htpp://sfs.gov.ua/anulir, згідно якого ТОВ "Фактортрейд" зареєстроване платником ПДВ 01.05.2014 року. (а.с. 205-207 т. 2).

Як вбачається з матеріалів справи між ТОВ "Індіго груп" (покупець) та ТОВ "Фактортрейд" (постачальник) був укладений договір поставки від 05.05.2014 р. 05/05-14-10, згідно п. 1. 1 якого постачальник зобов'язується передати у встановлений строк у власність покупця товарно-матеріальні цінності (дизпаливо), іменовану надалі - Товар, в асортименті, кількості, за цінами та на умовах, відповідно до виставлених рахунків - фактур, а Покупець зобов'язується прийняти цей Товар та оплатити його (а.с. 138-139 т. 1).

Оплата матеріалів за договірною ціною згідно рахунків - фактур у поточному році складає 1500000, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 250000, 00 грн. з урахуванням транспортних витрат та складського зберігання (п. 1.2. договору).

У пункті 9. 1 договору визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Факт реального вчинення господарських операцій підтверджується копіями: видаткових накладних, податкових накладних, рахунків - фактур, договору №23 від 01.10.2013 р. оренди ємностей для зберігання ПММ, актів приймання - передачі ємностей в оренду, акта приймання робіт, платіжних доручень (а.с. 143 - 171 т. 1), товарно-транспортних накладних (а.с. 16- 18 т. 3).

Суми податку на додану вартість за вищезазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у реєстрі виданих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, даним декларації з ПДВ за травень 2014 р. (а.с. 38 т.1, а.с. 41-64 т.4).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 року, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 року, податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльні платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенні таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативної або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, п відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податкової накладною.

В п. 198.6 ст. 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби сумі податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Отже, для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на фактично отриманий товар (роботи, послуги), що призначений для використання у власній господарській діяльності.

Проаналізувавши надані документи відповідно до чинного законодавства суд дійшов до висновку, що договори були складені з метою їх реального виконання. Позивач ставив за мету здійснення господарської діяльності, а не отримання податкової вигоди.

Судом також перевірено та встановлено, що усі витрати позивача з придбання товарів були об'єктивно необхідні позивачу для забезпечення господарської діяльності, та підтверджені належним чином складеними первинними документами.

Крім того, слід зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, які були видані за договором за своєю формою та змістом відповідають вимогам, які актами чинного законодавства встановлені для первинних документів.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер. Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Чинне законодавство, зокрема Податковий кодекс України, не встановлює обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, якщо такий податок не буде сплачено продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця у складі ціни товару. Сума податку на додану вартість, включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товарів (послуг), і саме продавець має сплачувати цей податок до бюджету.

Суд зазначає, що виходячи зі змісту п. 1.1. ст.1 Податкового кодексу України відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 року врегульовано положеннями Податкового кодексу України.

Згідно ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи державної податкової службу - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Так, відповідно до п.п. 4-6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. № 984 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Суд зазначає, що в акті перевірки позивача податковий орган не вказав первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, що підтверджують наявність фактів порушень ним норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а лише посилається на акти перевірки інших податкових органів, який не є первинними документами.

Дані перевірок контрагентів позивача іншими податковими органами не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення сум до валових витрат та визнання податкового кредиту непідтвердженим.

Доказами порушення правил віднесення сум до валових витрат та формування податкового кредиту є матеріали перевірки платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських документів, а не дані актів перевірок інших податкових органів.

Крім того, відповідачем не встановлено проведення позивачем збиткових операцій, доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за договором та наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договору взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Щодо твердження відповідача про відсутність у КП «Харківблагоустрій» товарно-транспортних накладних та помилки при їх заповненні суд зазначає наступне.

Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р. товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011, № 1936/11/13-11 "Щодо підтвердження даних податкового обліку" сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

За таких обставин суд приходить до висновку про правомірність віднесення позивачем сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту березня та травня 2014 року по господарським операціям із ТОВ «Пенталіт», ТОВ «Лігос ЛТД» та ТОВ «Фактортрейд».

У зв'язку з тим, що відсутній об'єкт донарахування податку на додану вартість, відсутні підстави застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Згідно статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги стосовно скасування податкових повідомлень-рішень від 01.09.2014 року № та від 24.10.2014 року № як таких, що прийняті з порушенням норм діючого законодавства України, підтверджуються матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а відтак підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Індіго груп" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення - рішення від 01.09.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання Товариству з обмеженою відповідальністю "Індіго груп" по податку на додану вартість в сумі 39525, 00 грн. (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот двадцять п'ять гривень), в тому числі 26350, 00 грн. (двадцять шість тисяч триста п'ятдесят гривень) за основним платежем та 13175, 00 грн. (тринадцять тисяч сто сімдесят п'ять гривень) за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Скасувати податкове повідомлення - рішення від 24.10.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання Товариству з обмеженою відповідальністю "Індіго груп" по податку на додану вартість в сумі 419466, 00 грн. (чотириста дев'ятнадцять тисяч чотириста шістдесят шість гривень), в тому числі 279644, 00 грн. (двісті сімдесят дев'ять тисяч шістсот сорок чотири гривні) за основним платежем та 139822, 00 грн. (сто тридцять дев'ять тисяч вісімсот двадцять дві гривні) за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.