Справа № 756/14442/14-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенко Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Оболонського району міста Києва про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за віком, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, до 17.02.2014 року позивач перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 14.10.2014 року відповідачем призначено позивачу за його заявою пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при цьому розмір його пенсії за віком розрахований з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік з посиланням на ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Проте позивач вважає, що при призначенні йому пенсії за віком підлягає застосуванню середня заробітна плата, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку із чим і звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що дії пенсійного фонду є правомірними, оскільки здійснюючи переведення позивача на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач правомірно застосував середню заробітну плату у середньому на одну застраховану особу в цілому про Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 рік, оскільки первинне призначення пенсії позивачу відбулося у 1993 році.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначена сфера застосування цього закону, а саме, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

За змістом ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.10.1993 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.

Відповідно до атестату №324 про зняття з обліку позивачу виплату пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було припинено у зв'язку з переходом на пенсію за іншим законом.

17.02.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 17.02.2014 року позивач отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З відповіді відповідача від 14.10.2014 року вбачається, що при переведенні позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком згідно його заяви від 17.02.2014 року застосовано показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено внески за 2007 рік, з урахуванням положень постанови КМУ від 23 квітня 2012 року №327.

Відповідно до п. 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду від 25.11.2005 року №22-1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії. У цьому разі заробітна плата для обчислення пенсії визначається з урахуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за календарний рік, який враховувався при призначенні (перерахунку) пенсії, виплата якої відновлюється. У такому самому порядку за бажанням пенсіонера здійснюється переведення з одного виду пенсії на інший.

З аналізу наведених норм вбачається, що переведення з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії. При цьому, пенсійне законодавство не містить застереження щодо переведення з одного на інший вид пенсії лише в межах одного закону.

Колегія суддів вважає, що отримуючи пенсію за вислугу років, позивач скористався своїм правом вибору державної пенсії, а отже подана позивачем заява є заявою про переведення з одного виду пенсії на інший.

Таким чином твердження апелянта про те, що в даному випадку відсутнє переведення з одного виду пенсії на інший вид, оскільки мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, є помилковим, про що судом першої інстанції було зазначено в своєму рішенні.

Згідно абзацу 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення», пенсії особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, призначені до 2007 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» без застосування показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, перераховуються у порядку, встановленому абзацом першим цього пункту, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік.

Враховуючи все вище наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що дії пенсійного фонду є правомірними, оскільки здійснюючи переведення позивача на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач правомірно застосував середню заробітну плату у середньому на одну застраховану особу в цілому про Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 рік, оскільки первинне призначення пенсії позивачу відбулося у 1993 році.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та вірно застосував законодавство, що регулює ці правовідносини. Доводи апеляційних скарг спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.