Справа № 815/1419/15
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1419/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

за участю секретаря Борцової С.І.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за угодою);

від відповідача: Кисельов Д.Д. (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про скасування рішення від 05.12.2014 року та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області та просить суд скасувати рішення про відмову у державній реєстрації майна та їх обтяжень від 05.12.2014 року та зобов'язання Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області здійснити державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме: ј частки квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.12.2014 року позивач через свого представника за довіреністю ОСОБА_1 подано заяву за №9193048 для проведення державної реєстрації права власності на частку квартири АДРЕСА_1, але, 05.12.2014 року державним реєстратором, на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п.20, 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, відповідачем прийнято рішення №17748355 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Позивач вважає рішення таким, що підлягає скасуванню, оскільки рішення прийнято відповідачем в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки даний закон не встановлює обов'язкової відмови державного реєстратора у державній реєстрації прав та їх обтяжень при наявності обтяжень, встановлених щодо нерухомого майна, а в ухвалі Суворовського районного суду м. Одеси від 10.12.2012 року про забезпечення позову не зазначено, що забезпечення позову унеможливлює реєстрацію майна, а лише встановлено заборону у відношенні цього майна виконувати які-небудь дії щодо купівлі-продажу, дарування та інше, отже відповідачем не використано повноважень з метою, якою такі повноваження надано законом, та не прийнято обґрунтованого рішення з урахуванням всіх важливих обставин, а тому рішення про відмову у державній реєстрації майна та їх обтяжень від 05.12.2014 року підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявленого адміністративного позову заперечував з підстав, викладених у запереченнях (а.с.34-37) та в обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що 05.12.2014 року державним реєстратором, під час розгляду заяви позивача від 01.12.2014 року встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.12.2012 року по справі №1527/18103/12 накладено арешт на майно - квартиру АДРЕСА_1 та заборонено у відношенні наведеного майна виконання яких-небудь дій, а саме: купівлю-продаж, дарування та інше, про що до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено відповідний запис за №13378034, у зв'язку з чим, на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.20, 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, державним реєстратором прийнято рішення №17748355 про відмову в реєстрації прав та їх обтяжень у відповідності до діючого законодавства, тому позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

01.12.2014 року ОСОБА_3, через свого представника за довіреністю ОСОБА_1, подано заяву №9193048 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції для проведення державної реєстрації права власності на частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.39).

Під час розгляду заяви, 05.12.2014 року, державним реєстратором встановлено подання такої заяви після реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, а саме: ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.12.2012 року по справі №1527/18103/12 накладено арешт на майно - квартиру АДРЕСА_1 та заборонено у відношенні наведеного майна виконання яких-небудь дій, а саме: купівлю-продаж, дарування та інше, про що до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено відповідний запис за №13378034, відповідачем, на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.20, 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, прийнято рішення №17748355 про відмову в реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.56, 61).

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ч.3 ст.17 вказаного закону, документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. (п.5 ч.1 ст.19 закону)

Частиною 13 ст.15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Так, відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N868 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно пункту 20 вказаного Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 Порядку визначено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено випадки відмови у держаній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зокрема п.5 ч.1 зазначеної статті передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Судом встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.12.2012 року по справі №1527/18103/12 накладено арешт на майно - квартиру АДРЕСА_1 та заборонено у відношенні наведеного майна виконання яких-небудь дій, а саме: купівлю-продаж, дарування та інше, про що до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено відповідний запис за №13378034.

Аналізуючи положення Порядку та Закону, суд прийшов до висновку, що відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у зв'язку з поданням заяви після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.12.2012 року по справі №1527/18103/12, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічна норма закріплена і в ч.2 ст.19 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про скасування рішення від 05.12.2014 року та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 24 березня 2015 року.

Суддя П.П.Марин