Справа № 826/20733/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 лютого 2015 року 09:35 № 826/20733/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Торгівельна компанія «Хорол-Інвест ЛТД» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось приватне підприємство «Торгівельна компанія «Хорол-Інвест ЛТД» (далі - позивач, ПП «ТК «Хорол-Інвест ЛТД») до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у ненаправленні повідомлення про наявність у реєстрі розбіжностей з даними контрагентів та письмового запиту про подання інформації.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем всупереч нормам податкового законодавства протиправно не направлено повідомлення та письмовий запит про подання інформації щодо виявлення розбіжностей задекларованих показників з даними контрагентів, що призвело до неправомірного висновку, викладеного в акті та свідчить про протиправну бездіяльність відповідача і порушення його прав та законних інтересів.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав клопотання про здійснення розгляду справи за відсутності позивача в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подавши до суду письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача також подав клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача.

З огляду на викладене, з урахуванням положень ч.4 ст.122 КАС України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

ПП «ТК «Хорол-Інвест ЛТД» зареєстроване 12.11.2009 року за № 0014729, код ЄДРПОУ - 36603007 та взято на податковий облік у ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Як встановлено судом, позивачем подано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію за жовтень 2014 року від 18.11.2014 року № , в якій заповнено додаток 2 та вказано в якості періоду виникнення податкового кредиту у сумі 165 700 грн. місяць жовтень.

Вказана декларація подана засобами телекомунікаційного зв'язку та прийнята податковим органом.

В свою чергу, відповідно до п.200.10 ст.200 Податкового кодексу України в порядку ст.76 розділу ІІ цього Кодексу, головним державним ревізором-інспектором відділу відшкодування податку на додану вартість Управління оподаткування юридичних осіб Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві Кузьменко В.М. проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за жовтень 2014 року в розмірі 165 700 грн., за результатами якої складено акт від 19.12.2014 року №8739/26-53-15-02/36603007.

Під час проведення перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог п. 200.1, п.200.1, п.200.4, абз. «б» п.200.14 ст.200 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим завищено суму бюджетного відшкодування за жовтень 2014 року у розмірі 165 700 грн.

Позивач, вважає, що, в даному випадку, повідомлення про наявність у реєстрі розбіжностей з даними контрагентів та письмовий запит про подання інформації відповідачем складено не було, що, на його думку, вказує на протиправну бездіяльність відповідача, а тому звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Податкового кодексу України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 20 Податкового кодексу України визначені права органів державної податкової служби. Зокрема, згідно пп. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України, органам державної податкової служби надано право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Податковим кодексом України встановлені види перевірок, які мають право проводити контролюючі органи. Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими Законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

В контексті наведеного п.76.1 ст.76 Податкового кодексу України передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком, і згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

У відповідності до п. 86.2 ст.86 Податкового кодексу України, за результатами камеральної перевірки, у разі встановлення порушень, складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається, або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів, платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу.

Зміст наведених правових норм вказує, що камеральна перевірка даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, проводиться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених Податковим кодексом України, без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення; при цьому камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність.

При цьому, згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу. (п.201.6. ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.14 ст.201 Податкового кодексу України, платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу (п.201.15 ст.201 Податкового кодексу України).

Пунктом 49.2 ст.49 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно із п.49.3 ст.49 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п.49.8 ст.49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Як встановлено вище, відповідачем проведено камеральну перевірку податкової декларації за жовтень 2014 року.

Аналізом результатів опрацювання податкової декларації за вказаний звітний (податковий) період, за наслідками якого виникло від'ємне значення до періоду, у якому заявлено бюджетне відшкодування ПДВ включно згідно із додатком 2 до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2014 року встановлено, що позивачем вказано суму бюджетного відшкодування у розмірі 165 700 грн.

Згідно наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 року № 966 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», до додатку 2 податкової декларації з податку на додану вартість переноситься залишок від'ємного значення попереднього звітного періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду.

Відповідно до поданої позивачем податкової декларації за жовтень 2014 року р.19 складає 265 150 грн.

Водночас, як вбачається з акту перевірки, ПП «ТК «Хорол-Інвест ЛТД» 08.12.2014 року подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2014 року із заявленою сумою бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника в банку, в якій в додатку 2 зазначено період виникнення суми бюджетного відшкодування та вказана сума від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту (заповнено рядок 19) за жовтень 2014 року.

Таким чином, з наведеного вбачається, що показники поданої декларації за жовтень 2014 року співпадають із показниками, зазначеними у податковій декларації за листопад 2014 року.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків передбачений статтею 200 Податкового кодексу України.

Згідно із п.200.1 вказаної статті передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 ст.200 Податкового кодексу України передбачено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до абзацу «б» п.200.14 ст.200 Податкового кодексу України, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.

З урахуванням викладених положень, вбачається, що позивачем в порушення положень п.200.1, п.200.3, п.200.4, абз. «б» п.200.14 ст.200 Податкового кодексу України, завищено суму бюджетного відшкодування за жовтень 2014 року на суму 165 700 грн.

Суд не бере до уваги посилання позивача на порушення відповідачем п. 201.6 ст.201 Податкового кодексу України, оскільки у даному випадку податковим органом не встановлено розбіжностей задекларованих позивачем показників в реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця, а тому у нього відсутні підстави для направлення повідомлення про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів.

При цьому, суд звертає увагу, що висновки акту перевірки не породжують для платника податків прав чи обов'язків, що спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і не мають обов'язкового характеру для платника. Порушення прав позивача в даному випадку може виникнути лише з прийняттям відповідачем відповідного податкового повідомлення-рішення, якого на час розгляду справи прийнято не було.

За таких обставин, враховуючи, що актом камеральної перевірки контролюючим органом не виявлено розбіжностей в податкових накладних, а лише зафіксовано завищення суми бюджетного відшкодування, суд не вбачає в даному випадку допущення відповідачем будь-якої пасивної поведінки відносно позивача, що призвела до порушення його прав та законних інтересів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами допущення відповідачем протиправної бездіяльності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог приватного підприємства «Торгівельна компанія «Хорол-Інвест ЛТД» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко