Справа № 820/237/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 р.Справа № 820/237/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2015р. по справі № 820/237/15

за позовом Приватного підприємства фірми "ІНЕКС"

до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство фірма "ІНЕКС", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення рішення № від 24.12.2014 року, № від 24.12.2014 року прийняті на підставі Акту перевірки № 4264/20-34-22-01-05/32134472 від 11 грудня 2014 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2015 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: приписів ст.ст. 138, 139, 198, 201 Податкового кодексу України та ст. 159 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Приватне підприємство фірма "ІНЕКС" () пройшло державну реєстрацію та зареєстроване виконавчим комітетом Харківської міської ради 21.08.2002 року.

Підприємство позивача перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у Московському районі міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області з 03.09.2002 року за № 215 та зареєстроване платником ПДВ згідно свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 29288628 від 20.04.2005 року.

Судом встановлено, що фахівцями ДПІ у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області проведено документальну виїзну позапланову перевірку ПП фірма "ІНЕКС" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в частині взаємовідносин із ТОВ "Ріком" (податковий номер 30754208) за період з 01.10.2013 по 31.10.2013, ТОВ "Еккоплюс" (податковий номер 38876264) за період з 01.11.2013 по 30.11.2013, ТОВ "Сеолан" (податковий номер 39072643) за період з 01.08.2014 по 31.08.2014, ТОВ "Українська компанія "Модус" (податковий номер 38161150) за період з 01.02.2013 по 28.02.2013 та подальшої участі отриманих ТМЦ (робіт, послуг) у фінансово-господарській діяльності підприємства.

Результати перевірки оформлені Актом №4264/20-34-22-0105/32134472 від 11.12.2014 року.

Згідно висновків вказаного акту перевірки за твердженням перевіряючих в діяльності ПП фірма "ІНЕКС" встановлено порушення: п.п. 139.1.9 п. 193.1 ст.139, п.п. 138.1.1 п.138.1 ст.138, п.138.2 ст.138 Податкового Кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 31983 грн., в тому числі у 2013 році в сумі 31983 грн.; п.п. 198.4 п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України , занижено податок на додану вартість у загальній сумі 73648 грн., в тому числі за липень 2013 року в сумі 7833,0 грн., жовтень 2013 року в сумі 20000 грн., листопад 2013 року в сумі 5833 грн., серпень 2014 року в сумі 39982 грн.

На підставі висновків Акту перевірки №4264/20-34-22-0105/32134472 від 11.12.2014 року ДПІ у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області винесено податкові повідомлення - рішення № від 24.12.2014 року, № від 24.12.2014 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "Ріком", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Сеолан", ТОВ "Українська компанія "Модус" та правомірність формування податкового кредиту та віднесення сум до валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів складених під час здійснення таких господарських операцій.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, Кодекс).

Так, підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 зазначеного Кодексу встановлено, що витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті. Витрати операційної діяльності, у відповідності з пп. 138.1.1 п. 138 згаданої статті, окрім іншого, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.п. 138.6, 138.8 ст. 138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Витрати, які не враховуються платником податку при визначенні оподатковуваного прибутку, встановлені статтею 139 Кодексу.

У відповідності з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Податковим кредитом, згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку або придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями та іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку права на податковий кредит та витрати не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання. Зокрема, платник податку не може нести відповідальність за неподання контрагентом обов'язкових звітів про свою господарську діяльність, а також за інші порушення законодавства.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток та до складу податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією, згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України. При цьому, сама собою відсутність окремих документів (сертифікатів, дозволів і т.п.), а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Судом встановлено, що між ПП фірма "ІНЕКС" та ТОВ "Еккоплюс" укладено договір № 241013 від 24.10.2013 року щодо надання послуг, предметом якого було надання замовнику інформаційно-консультативних послуг в тому числі: розробка концепції безпеки об'єкту який охороняється ПП фірма "Інекс" за адресою м. Хрків, вул. Індустріальна,3.

Факт виконання наданих послуг підтверджується наступними документами, а саме: копією акту виконаних робіт № 2715, податковою накладною № 2715 від 27.11.2013 року, письмовим звітом по договору № 241013 від 24.10.2013 року (а.с. 117-137).

Оплату за отримані послуги позивачем було здійснено у повному обсязі грошовими коштами за безготівковим розрахунком відповідно до платіжного доручення №1258 від 09.12.2013 року на суму 35000,00 грн.

Також між ПП фірма "ІНЕКС" та ТОВ "РІКОМ" укладено договір № 250913 від 25.09.2013 року щодо надання рекламних послуг, предметом якого було надання замовнику послуг по розміщенню рекламно-інформаційних матеріалів.

Факт виконання наданих послуг підтверджується наступними документами, а саме: копією акту виконаних робіт № 2125, податковою накладною № 2125 від 31.10.2013 року (а.с. 16-23).

Оплату за отримані послуги позивачем було здійснено у повному обсязі грошовими коштами за безготівковим розрахунком відповідно до платіжного доручення №1206 від 05.11.2013 року на суму 20000,0 грн.

Крім того, між ПП фірма "ІНЕКС" та ТОВ "РІКОМ" було укладено договір № 090913 від 09.09.2013 року щодо надання інформаційно-консультаційних послуг предметом якого, згідно п.1.1 договору, є надання замовнику інформаційно-консультаційних послуг по вивченню попиту, пошук клієнтів рекомендації по укладенню договорів.

Факт виконання наданих послуг підтверджується наступними документами, а саме: копіями актів виконаних робіт № 2415 від 24.10.2013 р., 2507 від 25.10.2013 року, податковими накладними № 2415 від 24.10.2013 р., №2507 від 25.10.2013 р., письмовим звітом по договору № 090913 від 09.09.2013 року (а.с. 24-68).

Оплату за отримані послуги позивачем було здійснено у повному обсязі грошовими коштами за безготівковим розрахунком відповідно до платіжних доручень №1219 від 07.11.2013 року на суму 50000,0 грн. та №1228 від 13.11.2013 року на суму 50000,0 грн.

Судом встановлено, що між ПП фірма "ІНЕКС" та ТОВ "СЕОЛАН" було укладено договір № 060314 від 06.03.2014 року щодо надання послуг, предметом якого є послуги з перевірки виконання обов'язків співробітниками замовниками.

Факт виконання наданих послуг підтверджується наступними документами, а саме: копіями актів виконаних робіт № 1001 від 10.08.2014 р., №2026 від 20.08.2014 року, № 3101 від 31.08.2014 року, податковими накладними № 1001 від 10.08.2014 р., №2026 від 20.08.2014 року, №3101 від 31.08.2014 року (а.с. 69).

Оплату за отримані послуги позивачем було здійснено у повному обсязі грошовими коштами за безготівковим розрахунком відповідно до платіжних доручень №1671, № 1687, №1688.

Також, між ПП фірма "ІНЕКС" та ТОВ "СЕОЛАН" було укладено договір № 220314 від 22.03.2014 року щодо надання послуг, предметом якого є надання послуг з фізичної підготовки особистого складу "Замовника". Фізична підготовка здійснювалась на підставі списків затверджених на кожний місяць, які є додатком до договору.

Факт виконання наданих послуг підтверджується наступними документами, а саме: копіями актів виконаних робіт № 2928 від 29.08.2014 р., №1310 від 13.08.2014 року, податковими накладними № 2928 від 29.08.2014 р., №1310 від 13.08.2014 року, письмовим звітом про проведення фізичної підготовки (а.с. 84-97).

Оплату за отримані послуги позивачем було здійснено у повному обсязі грошовими коштами за безготівковим розрахунком відповідно до платіжних доручень №1667 від 08.09.2014 року, №1664 від 05.09.2014 року.

Судом встановлено, що між ПП фірма "ІНЕКС" та ТОВ "Українська компанія Модус" було укладено договір № 180113 від 18.01.2013 року щодо надання інформаційно-консультаційних послуг, предметом якого, згідно п.1.1 договору є надання замовнику інформаційно-консультативних послуг в тому числі: розробка рекламної кампанії охоронної агенції, розробка стратегії комунікації, стратегії руху концепції рекламної кампанії фірми; розробка бюджету медіа-плану рекламної кампанії. розробка креативної концепції рекламної кампанії фірми.

Факт виконання наданих послуг підтверджується наступними документами, а саме: копією акту виконаних робіт № 946 від 25.02.2013 року, податковою накладною № 946 від 25.02.2013 р., письмовим звітом до договору №180113 від 18.02.2013 (а.с. 98-115).

Оплату за отримані послуги позивачем було здійснено у повному обсязі грошовими коштами за безготівковим розрахунком відповідно до платіжного доручення №869 від 13.03.2013 року.

Матеріалами справи підтверджено, що отримані послуги були оприбутковані позивачем, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю. Отримані від контрагентів податкові накладні включені до реєстрів отриманих та виданих податкових накладних.

Податкові накладні, які містяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, закріпленим в статті 201 Податкового кодексу України.

Угоди, укладені між ПП фірма "Інекс" та ТОВ "Ріком", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Сеолан" ,ТОВ "Українська компанія "Модус", є чинними та не визнані в установленому порядку недійсними. Придбання позивачем послуг безпосередньо пов'язано з господарською діяльністю підприємства, оскільки є складовою частиною діяльності позивача, що направлена на отримання доходу. Виконання угод підтверджується актами виконаних робіт, податковими накладними, платіжними дорученнями та іншими документами, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, позивачем було повністю дотримано всіх вимог ПК України з реалізації права формування податкового кредиту по операціях з ТОВ "Ріком", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Сеолан" ,ТОВ "Українська компанія "Модус".

Колегія суддів зазначає, що угоди, укладені між позивачем та конрагентами є чинними та не визнаними в установленому порядку недійсними. Придбання позивачем послуг - безпосередньо пов'язано з господарською діяльністю підприємства, оскільки є складовою частиною діяльності ПП фірма "Інекс", що направлена на отримання доходу.

Виконання угод між позивачем та контрагентами підтверджується платіжними дорученнями, актами виконаних робіт, податковими накладними, платіжними дорученнями та іншими документами, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, позивачем було повністю дотримано всіх вимог ПК України з реалізації права відображення валових витрат по операціях з ТОВ "Ріком", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Сеолан" ,ТОВ "Українська компанія "Модус". Задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

Згідно діючого законодавства України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Такий висновок цілковито узгоджується з положенням ст. 61 Конституції України, згідно якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Тобто, відповідач при складанні акту перевірки дійшов помилкового висновку про документальне не підтвердження реальності здійснення позивачем господарських відносин з ТОВ "Ріком", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Сеолан" ,ТОВ "Українська компанія "Модус".

Згідно із частиною 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до частини 2 статті 228 Цивільного кодексу України нікчемним правочином є правочин, який порушує публічний порядок, а згідно з ч.1 цієї ж статті правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Отже, за своєю суттю нікчемним правочином в податкових правовідносинах є діяння платника податків, спрямоване на ухилення від сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), тобто свідоме діяння певної фізичної особи, що при укладанні правочину діяла від імені такого платника, яке має в собі ознаки кримінально переслідуваного.

Проте, доводів про прийняття компетентною особою рішення про порушення кримінальної справи за фактом здійснення господарської діяльності контрагентів чи відносно їх посадових осіб відповідач під час судового розгляду не навів.

Судом не встановлені факти, які свідчили б про те, що зміст договорів не відповідає діючому законодавству України, дійсним намірам сторін та що ці наміри спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Придбання послуг від ТОВ "Ріком", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Сеолан" ,ТОВ "Українська компанія "Модус" узгоджується з основним видом господарської діяльності позивача "обслуговування систем безпеки".

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено реальне вчинення господарських операцій з контрагентами, оскільки ними виконані умови укладеного договору, що підтверджується первинними бухгалтерськими та податковими документами.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Висновок про те, що платник не несе відповідальності за порушення, допущені його контрагентом узгоджується з практикою Європейського Суду (Рішення Європейського Суду від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого, визначено, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "Ріком", ТОВ "Еккоплюс", ТОВ "Сеолан", ТОВ "Українська компанія "Модус" та правомірність формування податкового кредиту та віднесення сум до валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів складених під час здійснення таких господарських операцій.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень. За таких умов, оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення № від 24.12.2014 року, № від 24.12.2014 року не відповідають вимогам закону, що є підставою для їх скасування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2015 року по справі №820/237/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2015р. по справі № 820/237/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Водолажська Н.С.