Справа № 810/4315/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4315/14 Головуючий у 1-й інстанції: Журавель В.О. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В..

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Київської митниці Міндоходів на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра-Агро" до Київської митницї Міндоходів про скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Деметра-Арго", звернулось до суду з позовом до Київської митниці Міндоходів (далі - відповідач, митний орган), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить скасувати рішення від 18.04.2014 року № 125130006/2014/210018/2 щодо коригування митної вартості товарів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року позов задоволено. Скасовано рішення Київської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів №125130006/2014/210018/2 від 18.04.2014 року.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, представник Київської митниці Міндоходів подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Деметра-Арго" є юридичною особою. Між позивачем та «SEMSON INTERNATIONAL» 05.12.2013 укладено контракт №12/05 на придбання товару.

З метою митного оформлення імпортованого товару позивач подав до відповідача електронну митну декларацію (МД) №125130006/2014/581951 від 18.04.2014 року, в якій задекларував товар: болти та гайки, з товаросупровідними документами на товар, перелік яких зазначено в графі 44 вантажної митної декларації, що необхідний для розмитнення товару, а саме: зовнішньоекономічний договір №12/05 від 05.12.2013 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору №11 від 10.02.2014 року, специфікація, рахунок-фактура, інвойси, лист б/н від 03.04.2014 року, висновок ДЗІ про вартісні характеристики товару №1516 від 17.04.2014 року, копія митної декларації країни відправлення, дві міжнародні автомобільні накладні, коносамент від 09.02.2014 року.

У подальшому позивачем надано відповідачу додаткові документи: інформацію про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару, інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару, декларацію про походження товару, три рахунки з третьою особою (інвойс).

18 квітня 2014 року відповідачем прийнято рішення № 125130006/2014/210018/2 щодо коригування митної вартості товарів, згідно з яким вартість задекларованого товару визначено за резервним методом: болти (чиста вага нетто 25907 кг); виробник: Leland Industries Inc; країна виробника: Канада з 99957,44 дол. США до 167618,29 дол. США, тобто з 3,84 дол. США/кг до 6,47 дол. США/кг; гайки (чиста вага нетто 9255 кг); виробник: Leland Industries Inc; країна виробника: Канада з 36005,56 дол. США до 86765,62 дол. США, тобто з 3,89 дол. США/кг до 9,57 дол. США/кг., а також видано картку відмови в прийнятті митної декларації №125130006/2014/00031.

Резервний метод використано з урахуванням інформації, наявної в митному органі, про попередні митні оформлення ідентичного товару за МД від 18.02.2014 року №70220000/2014/1652, від 21.01.2014 року №110130000/2014/500438. Позивачем в рішенні зазначено, що з митною вартістю не згоден, оскільки ним було надано всі необхідні документи для підтвердження митної вартості відповідно до ст.53 Митного кодексу України.

Не погодившись з рішенням відповідача позивач звернувся до митного органу з проханням випустити товар, що декларується, у вільний обіг за умови надання фінансової гарантії.

У подальшому позивач, не погоджуючись з рішенням митного органу щодо коригування митної вартості, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач, під час митного оформлення надав митному органу всі документи, які були оформлені належним чином та підтверджують складові митної вартості - вартість товару та вартість перевезення, тому підстави відмови, визначені в рішенні про коригування митної вартості митного органу є незаконним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Порядок визначення митної вартості товарів, методи визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України передбачено Митним кодексом України та іншими нормативними актами.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Із аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Ця норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем, на виконання ч.2 ст. 53 Митного кодексу України до митної декларації були надані:

1) зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього, зокрема, зовнішньоекономічний договір № 12/05 від 05.12.2013 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору № 11 від 10.02.2014 року; специфікація №11 від 10.02.2014 року; рахунок-фактуру (інвойс) № 2715-01 від 10.02.2014 року; інвойс з перетином № 2715-01 від 10.02.2014 року; лист б/н від 03.04.2014 року;

2) інші документи, що підтверджують вартість товару, зокрема, висновок Д31 про вартісні характеристики товару № 1516 від 17.04.2014 року; копія митної декларації країни відправлення № 892824830RM001 від 08.02.2014року;

3) транспортні (перевізні) документи, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR) №279203/1 від 11.04.2014 року; міжнародна автомобільна накладна (CMR) №279203/2 від 11.04.2014року; коносамент (Bill of Lading) № ZIMUTRT0052042 від 09.02.2014року.

Відповідно до ч.3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо вищевказані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари декларант зобов'язаний подати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу.

Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Однак, судом першої інстанції правомірно встановлено, що Відповідач будь-яких додаткових документів для підтвердження митної вартості товару у позивача не витребовував та вимогу таку не висував.

Разом з тим, позивачем до митної декларації були надані також додаткові документи, а саме: інформація про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару № 2761 від 09.02.2014 року; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару № 2761 від 09.02.2014 року; декларація про походження товару № 2715-01 від 10.02.2014 року; рахунок з третьою особою (інвойс) № від 31.01.2014 року; рахунок з третьою особою (інвойс) № від 31.01.2014 року; рахунок з третьою особою (інвойс) від 31.01.2014 року.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що жодних розбіжностей даних в поданих документах, які б викликали сумнів щодо правильності визначення митної вартості декларантом не було.

Враховуючи викладені обставини та виходячи з аналізу інших наданих позивачем для митного оформлення імпортованого товару документів, колегія суддів погоджується яз висновком суду першої інстанції про відсутність у них розбіжностей та ознак підробки, а також вважає, що вони містять усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а тому відповідачем-1 необґрунтовано зобов'язано позивача надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, оскільки позивачем уже надано усі необхідні для цього документи.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, Відповідач під час розгляду справи не повідомив суду жодних обставин та не надав доказів на підтвердження того, що позивач в декларації митної вартості зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності.

Крім того, в рішенні про коригування митної вартості товару митний орган взагалі не вказав на розбіжності в поданих позивачем документах, які на його думку, впливають на значення складових митної вартості товарів та створюють підстави для обґрунтованого сумніву у достовірності відомостей про митну вартість товарів.

Судами першої та апеляційної інстанцій з наявних в матерілах сприви документів не встановлено існування будь-яких обмежень для визначення митної вартості задекларованого товару за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що прийняті відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, та рішення про коригування митної вартості товарів, імпортованих позивачем, є неправомірними та підлягають скасуванню, оскільки позивачем надано усі передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що ввозяться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, натомість, відповідачем в порушення ч.2 ст.71 КАС України не доведено правомірності оскаржуваних рішень, не надано доказів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, не дотримано передбаченого ст.57 МК України порядку визначення митної вартості товару, без обґрунтування необхідності застосування іншого методу.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, в постановах від 21.11.2011 року №21-222а11 та від 05.06.2012 року №21-142а12), де зазначено, що у разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав би дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

Однак, у Відповідач у даному випадку не навів обґрунтованих підстав для відмови Позивачу в застосуванні першого (основного) методу визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а тому застосування другорядного методу визначення митної вартості, як і будь-якого наступного методу з боку

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, недоведена правомірність та обґрунтованість прийнятого рішення з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, із системного аналізу викладених положень та обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій контролюючого органу при прийнятті оскаржуваного рішення та його скасування, оскільки позивач, під час митного оформлення надав митному органу всі документи, які були оформлені належним чином та підтверджують складові митної вартості - вартість товару та вартість перевезення.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської митниці Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 24 березня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Горбань Н.І.