Справа № 816/3047/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015р. м. Київ К/800/61138/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.,

та представників сторін:

від позивача - Іванова Н.О.,

від відповідача - Гриценко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013

у справі № 816/3047/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еста Вел Сервісез Україна"

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.08.2013 в задоволені позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 скасовано постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.08.2013 та прийнято нову постанову, якою позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 23.01.2013 №, №, №.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Еста Велл Сервісез Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 03.12.2010 по 30.06.2012, за результатами якої складено акт від 04.01.2013 №19/22-6/37439837 в якому, зокрема, зафіксовані порушення позивачем вимог:

- п. 138.2, пп. 138.10.2, пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток в загальній сумі 961727,15 грн., в тому числі: за 2 квартал 2011 року на суму 615726,50 грн.; за 4 квартал 2011 року на суму 143192,94 грн.; за 1 квартал 2012 року на суму 202807,71 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 ПК України, в результаті чого завищено залишок від'ємного значення податку на додану вартість, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на загальну суму 317667,00 грн., у тому числі: за вересень 2011 року - в сумі 9333,00 грн.; за жовтень 2011 року - в сумі 15167,00 грн.; за листопад 2011 року - в сумі 90005,00 грн.; за грудень 2011 року - в сумі 10011,00 грн.; за січень 2012 року - в сумі 54374,00 грн.; за березень 2012 року - в сумі 28777,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем 23.01.2013 прийнято спірні податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 28777,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 7194,25 грн.;

- № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у загальному розмірі 288890 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1112429,08 грн., з яких 691727,15 грн. - за основним платежем та 50701,93 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції погодився з наведеними висновками податкового органу, зазначивши, що позивач не надав належних доказів реальності постачання товару від ТОВ «Максбудплюс» та ТОВ «Ярос». Також, валові витрати позивача по господарським операціям з Coil Services B.V., що враховані при визначенні об'єкта оподаткування, у порушення п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, визначені за відсутності належним чином оформлених документів бухгалтерського обліку, які підтверджують факт здійснення господарських операцій з надання послуг Coil Services B.V. у червні 2011 року на загальну суму 2677071,73 грн.

Однак, колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позову, враховуючи наступне.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як було вірно встановлено судом апеляційної інстанції, факт здійснення господарських операцій з постачання товару між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Максбудплюс», ТОВ «Ярос» підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського обліку, зокрема: податковими накладними, банківськими виписками.

Відповідачем не спростовано факт отримання товарно-матеріальних цінностей за договорами, укладеними позивачем з ТОВ «Максбудплюс» та ТОВ «Ярос», та їх використання при будівництві/облаштуванні майданчика для бурової.

Слід зазначити, що відсутність товарно-транспортних накладних як підстава для визнання безтоварними господарських операцій та безпідставність формування валових витрат і податкового кредиту з ПДВ колегією суддів оцінюється критично, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаними контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Також, матеріали справи свідчать, що 16.02.2011 між позивачем (орендар) та Coil Services B.V. (орендодавець) було укладено контракт № С11-0037 про оренду обладнання з бригадою, за умовами якого орендодавець надає орендатору у тимчасове користування, технічне обслуговування та управління колтюбінгову, насосну установку та азотну установку (обладнання орендодавця), а також надає бригаду (персонал орендодавця), яка складається із кваліфікованих спеціалістів відповідно до списку (додаток 5 до контракту), для управління, технічного обслуговування і експлуатації переданого у оренду обладнання, за узгоджену сторонами орендну плату. Орендатор приймає на умовах цього контракту обладнання орендодавця та забезпечує персоналу орендодавця необхідні умови праці.

Виконання умов вказаного контракту підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів здачі-прийому послуг з додатками (т. 1, а.с. 162-168, 169-176; т. 2, а.с.12, 14, 16, 18, 20, 22, 24) та інвойсом (invoice) (т. 1, а.с. 176-196), які надавалися до перевірки.

Приймаючи рішення про неправомірність формування позивачем валових витрат по господарським операціям з Coil Services B.V., суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Еста Велл Сервісез Україна» не має право віднести до валових витрат кошти сплачені за оренду обладнання, оскільки, акти приймання-передачі підписані факсиміле, а частина без підпису, надані до перевірки інвойс (invoice) не мали аутентичного перекладу з іноземної мови, а відтак, не відповідали вимогам законодавства України щодо їх оформлення.

Разом з тим, слід зазначити, що ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено можливість підписання договорів за допомогою факсимільного відтворення підпису, засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису. Відповідно до ч. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з пунктом 2.5 Положенням про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Як було встановлено судом апеляційної інстанції, питання щодо можливості використання Coil Services B.V. факсиміле підпису технічного директора під час роботи по контракту № С11-0037 від 16.02.2011 було погоджено сторонами контракту.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Інойс (invoice) - це документ, який виписується продавцем покупцеві при відвантаженні товару в рамках зовнішньоекономічної угоди. В Інвойсі обов'язково зазначаються такі дані: найменування та адресу продавця і покупця, умови поставки, посилання на зовнішньоекономічний контракт, в рамках якого здійснюється поставка, найменування товару і послуг, код ТН ЗЕД, ціна, вартість, тощо.

Як було вірно зазначено судом апеляційної інстанції, підтверджуючим документом для визначення дати та суми отриманих послуг може бути акт прийняття передачі послуг або будь-який інший документ, що підтверджує фактичне надання відповідної послуги.

Підтверджуючим документом про надання послуг, а відповідно первинним документом в розумінні Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, інвойс може бути лише у разі, якщо він має обов'язкові реквізити, в тому числі такі, що підтверджують фактичне надання послуг. Проте, доказів цього податковим органом надано не було.

Матеріали справи свідчать, що оплата отриманих послуг по оренді обладнання та персоналу підприємством проведена (т. 1 а.с. 153-161).

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 23.01.2013.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль