Справа № 872/653/15
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2015 рокусправа № 804/18788/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі № 804/18788/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропереробник» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропереробник» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 28.10.2014 р. № форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, робіт, послуг на загальну суму 5 859 694,50 грн., з яких за основним платежем - 3 906 463 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 953 231,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що за результатами проведеної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Укрбудресурси-Зміїний» та ТОВ «Елітфінанс» за липень 2014 року податковим органом встановлено порушення з боку позивача п.п.14.1.201. п.14.1. ст.14, п.185.1. ст.185, п.198.3. ст.198, п.201.1., п.201.4., п.201.6., п.201.7. ст.201 Податкового кодексу України. Висновок контролюючого органу щодо неправомірного позивачем заниження податку на додану вартість всього у сумі 3 906 463 грн., у тому числі за липень 2014 року в сумі 3 691 714 грн. та серпень 2014 року в сумі 214 749 грн. в частині отриманих товарів у ТОВ «Укрбудресурси-Зміїний та ТОВ «Елітфінанс» за липень 2014 року вважає необґрунтованими, а прийняте на підставі перевірки спірне податкове повідомлення-рішення таким, що порушує норми чинного податкового законодавства.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду, Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення без дослідження письмових доказів, наданих сторонами, у зв'язку з чим висновок про підтвердження реальності виконання умов договорів із ТОВ «Укрбудресурси-Зміїний та ТОВ «Елітфінанс» є необґрунтованим. Крім того, суд проігнорував доводи відповідача щодо відсутності передбачених договорами документів на підтвердження транспортування товару, оприбуткування, використання у власній господарській діяльності. Рух активів позивача внаслідок отриманого товару від зазначених контрагентів судом також не досліджувався, незважаючи на наполягання відповідача у судовому засіданні.

У судовому засіданні представник апелянта доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав в повному обсязі. Додатково представник пояснив, що згідно поданої звітності за липень 2014 року ТОВ «Укрбудресурси-Зміїний та ТОВ «Елітфінанс» про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, на цих підприємствах працює по одній особі, що виключає, на думку апелянта, можливість виконувати значні обсяги поставки товару за укладеними з позивачем договорами.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, місце і час розгляду справи, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 12.02.2014 року, у судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропереробник» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 11.04.2013 року № 0057161 та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області. У період з 14.10.2014 р. по 15.10.2014 р. посадовими особами ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області проведена позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Агропереробник» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Укрбудресурси-Зміїний» та ТОВ «Елітфінанс» за липень 2014 року, за результатами якої 15 жовтня 2014 року складений Акт № 2899/223/38677039 від 15.10.2014 року. На підставі Акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.10.2014 року № форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, робіт, послуг на загальну суму 5 859 694,50 грн., з яких за основним платежем - 3 906 463 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 953 231,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що реальність здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а відтак висновки відповідача, що викладені в Акті перевірки, про порушення позивачем вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту не відповідають фактичним обставинам, відтак і спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За приписами статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України наявність або відсутність обставин встановлюється судом на підставі належних та допустимих доказів, якими є пояснення сторін, третіх осіб та їхніх представників, показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів. Статтею 159 цього ж Кодексу передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, здійснюючи перевірку правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, у тому числі, шляхом перевірки правильності висновків податкового органу, викладених в Акті перевірки, зазначив про те, що позивачем надані усі необхідні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують право на оформлення податкового крдиту. Однак, в постанові суду відсутні посилання на конкретні докази, які досліджувались судом для встановлення зазначеної обставини.

Колегія суддів вважає за необхідне здійснити перевірку правильності висновків відповідача, викладених в Акті перевірки, з якими погодився і суд першої інстанції, шляхом дослідження належних та допустимих доказів, наданих сторонами, дотримуючись принципу офіційного з'ясування обставин по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.06.2014 року між ТОВ «УКРСТРОЙРЕСУРСІ-ЗМЕЇНИЙ» та ТОВ «Агропереробник» укладений договір постачання № 280614 (т.1 а.с.236), за умовами якого

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання;назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно до п.п.198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються обов'язкові реквізити визначенні даною статтею. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів, послуг.

Пункт 198.6 ст.198 Податкового кодексу України встановлює, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Агропереробник» та ТОВ «УКРБУДРЕСУРСИ-ЗМІЇээНИЙ» укладено договір №280614 від 28 червня 2014 року на постачання макухи соняшника на умовах СРТ. Також, між ТОВ «Агропереробник» та ТОВ «ЕЛІТФІНАНС» укладено договір поставки №270614 від 27 червня 2014 року на постачання макухи соняшника на умовах СРТ.

На підтвердження реальності здійснення зазначених господарських операцій позивача надано видаткові накладні, які оформлені з порушенням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так як не містять зазначення місця складання. Крім того, транспортування макухи соняшника не підтверджено товарно-транспортними накладними та актами прийому-передачі товару.

Колегія суддів, враховуючи те, що метою укладених договорів є саме перевезення (транспортування) товару, вважає недостатнім наявність у позивача лише видаткових накладних, з огляду на наступне.

У розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97р. №363, зареєстрованих в Мінюсті України 20.02.1998р. за №128/2568 зазначено, що «товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи». Здавання вантажу у пункті призначення вантажоодержувачу відповідно до п.13.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні проводиться згідно з товарно - транспортною накладною.

Відповідно п.11.7 вищевказаних Правил перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоотримувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідченні підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом) передається Перевізнику.

Пунктами 11.1, 11.3 та 11.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні передбачено, що основними документами на перевезення вантажів є дорожні листи вантажного автомобіля, а дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Таким чином, належним доказом надання ТОВ «УКРБУДРЕСУРСИ-ЗМІЇээНИЙ» та ТОВ «ЕЛІТФІНАНС» та отримання позивачу транспортних послуг, що є підставою для включення таких послуг до складу податкового кредиту, є товарно-транспортна накладна. З огляду на те, що такі документи у позивача відсутні, так як ні при перевірці, ні до суду першої інстанції надані не були, то колегія суддів вважає обґрунтованим висновки податкового органу щодо збільшення суму грошового зобов'язання за платежем: «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів, робіт, послуг), 14010100», на загальну суму 5 859 694,50 грн., за основним платежем - 3 906 463 грн., за штрафними санкціями - 1 953 231,50 грн.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення помилкового рішення, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова - скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову за наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі № 804/18788/14 - скасувати.

У задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропереробник» - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко