Справа № 826/1288/15
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. № 1/35
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

м. Київ

17 березня 2015 року 10:27 № 826/1288/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клочкової Н.В., суддів: Гарника К.Ю., Кузьменко В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Моноліт"
до 1) Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві 2) Державної фіскальної служби України

провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач-1), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-2).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/1288/15.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

12 лютого 2015 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява від позивача про збільшення та уточнення позовних вимог, яка була прийнята судом.

Відтак, позивачем на розгляд суду були заявлені наступні позовні вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про розірвання договору № 09102014 від 09 жовтня 2014 року про визнання електронних документів;

- зобов'язати державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві поновити дію договору № 09102014 від 09 жовтня 2014 року про визнання електронних документів;

- визнати протиправними дії державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, що полягають у відмові в прийнятті у товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Моноліт" податкової декларації з податку на додану вартість з додатками за грудень 2014 року;

- зобов'язати державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийняту у товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Моноліт" податкову декларацію з податку на додану вартість з додатками за грудень 2014 року датою її подання;

- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України, державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, що полягають у відмові в реєстрації в "Єдиному реєстрі податкових накладних" податкових накладних, виписаних ТОВ "ВКФ "Моноліт" (; 03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 7-А), № 1, № 2 від 12 січня 2015 року, № 3, № 4 від 13 січня 2015 року, № 5 від 31 січня 2015 року;

- податкові накладні № 1, № 2 від 12 січня 2015 року, № 3, № 4 від 13 січня 2015 року, № 5 від 31 січня 2015 року вважати такими, що були зареєстровані протягом операційного дня їх подання в Єдиний реєстр податкових накладних.

В судовому засіданні 11.03.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача-1 заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового засідання по справі.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 11.03.2014 суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» та ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві було укладено договір про визнання електронних документів № 09102014 від 09.10.2014 (т. 1, арк. 15-16).

Однак, як вбачається із позовної заяви, позивач стверджує, що з 12 січня 2015 року підприємство не має змоги проводити реєстрацію податкових накладних в Єдиному державному реєстрі, що підтверджується квитанцією № 1 від 12.01.2015 (т. 1, арк. 17).

Позивач засобами електронного зв'язку направив податкову звітність, яка не була прийнята, оскільки для платника податків заборонено прийом звітності по електронній пошті, можливо відсутній договір з ДФСУ, а саме:

- 20.01.2015 податкову декларацію з ПДВ за грудень 2014 року та розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) від 19.01. 2015 (т. 1, арк. 35-37, 38);

- 22.01.2015 податкову накладну від 12.01.2015 № 1 (т. 1, арк. 41, 42);

- 22.01.2015 податкову накладну від 12.01.2015 № 2 (т. 1, арк. 43, 44);

- 22.01.2015 податкову накладну від 13.01.2015 № 3 (т. 1, арк. 45, 46);

- 22.01.2015 податкову накладну від 13.01.2015 № 4 (т. 1, арк. 47, 48);

- 06.02.2015 податкову накладну від 31.01.2015 № 5 (т. 1, арк. 60, 61).

Крім того, позивач зазначає, що 23 січня 2015 ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Моноліт» отримало лист ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 19.01.2015 № 728/10/26-58-10-42 про розірвання договору № 09102014 від 09.10.2014 в односторонньому порядку, оскільки відповідно до довідки про встановлення місцезнаходження (місця проживання) від 30.12.2014 року № 3367 місцезнаходження ТОВ «ВКФ Моноліт» за податковою адресою (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 7-А) не встановлено (т. 1, арк. 21).

Однак, позивач не погоджується з такою позицією відповідачів, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відтак, щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про розірвання договору № 09102014 від 09 жовтня 2014 року та про зобов'язання відповідача-1 поновити дію даного договору суд зазначає наступне.

За умовами п. 4 розділу 6 договору про визнання електронних документів № 09102014 від 09 жовтня 2014 року орган державної податкової служби має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Як вбачається з листа ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 19.01.2015 № 728/10/26-58-10-42 про розірвання договору № 09102014 від 09 жовтня 2014 року, посилань на першу умову п. 4 розділу 6 договору про визнання електронних документів - ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих не має.

В той же час, позивач, на спростування доводів відповідача про зміну платником місця реєстрації, надав суду докази, відповідно до яких товариство знаходиться за юридичною адресою: 03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 7-А, що підтверджується: довідкою ЄДРПОУ № 689340, Витягом з ЄДР станом на 15.04.2013, Витягом з ЄДР станом на 14.01.2014, Витягом з ЄДР станом на 28.11.2014, інформацією з пошуку в Інформаційно-ресурсному центрі від 12.01.2015, інформацією з пошуку в Інформаційно-ресурсному центрі від 23.01.2015, повідомленням державного реєстратора № 5944/08-5-18 щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної карки про підтвердження відомостей про юридичну особу, описом документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії "Підтвердження відомостей про юридичну особу" від 03.12.2014 (т. 1, арк. 22-34), повідомленням державного реєстратора № 495/05-5-18 щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної карки про підтвердження відомостей про юридичну особу, описом документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії "Підтвердження відомостей про юридичну особу" від 03.02.2015, інформацією з пошуку в Інформаційно-ресурсному центрі від 09.02.2015 (т. 1, арк. 62-65).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Враховуючи те, що державним реєстратором Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців не вносилися зміни щодо місцезнаходження позивача або запис про відсутність товариства за місцезнаходженням, то розірвання договору про визнання електронних документів № 09102014 від 09 жовтня 2014 року податковим органом в односторонньому порядку з посиланням на ст. 651 ЦК України є протиправним.

Ч. 3 ст. ст. 651 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від договору у повному обсязі або частково, дозволяється у разі, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом та зазначено, що лише у відповідності до даних умов договір відповідно є розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, у податкового органу не має рішення суду про зміну або розірвання договору через істотні порушення позивачем умов договору.

Судом було встановлено, що умова про одностороннє розірвання органом ДПС спірного договору закріплена у п. 4 розділу 6 договору № 09102014 від 09 жовтня 2014 року про визнання електронних документів, згідно якої орган державної податкової служби має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що новий посилений сертифікат позивач не мав обов'язку подавати, а його місце реєстрації не змінювалось.

Відтак, були відсутні будь-які підстави для розірвання договору в односторонньому порядку, які передбачені договором чи Цивільним кодексом України.

Таким чином, у ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві не було підстав для розірвання договору з позивачем в односторонньому порядку з підстав передбачених умовами договору, а умов передбачених законом для відповідного розірвання договору відповідач також не дотримався.

У зв'язку з чим, рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про розірвання договору № 09102014 від 09 жовтня 2014 року, оформлене у вигляді листа від 19.01.2015 № 728/10/26-58-10-42 підлягає скасуванню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов'язання державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві поновити дію договору № 09102014 від 09 жовтня 2014 року про визнання електронних документів підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною відмову державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками за грудень 2014 року та зобов'язання прийняти дану податкову звітність датою її подання суд зазначає наступне.

Згідно вимог п. 49.2 ст. 49 ПК України, платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України, податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно з п.48.1 ст.48 ПК України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Відповідно до п. 49.15 ст.49 ПК України, податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Пунктом 48.3 статті 48 ПК України передбачено, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:

тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;

дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Згідно п. 45.2 ст. 45 ПК України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначені в Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку.

Ця Інструкція поширюється на Державну податкову адміністрацію України та її територіальні органи, платників податків, які за власним бажанням подають податкові документи в електронному вигляді.

Згідно п. 7.3 розділу ІІІ Інструкції, після одержання від платника податків податкового документа в електронному вигляді органи ДПС проводять його розшифрування, перевірку ЕЦП, перевірку відповідністі електронного документа затвердженому формату (стандарту).

Відповідно до п. 7.4 розділу ІІІ Інструкції, перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним.

Згідно п. 7.5 розділу ІІІ Інструкції, підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Відповідно до п. 7.6 розділу ІІІ Інструкції, якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Згідно п. 4.1 Методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України, затверджених наказом ДПС України від 14.06.2012 № 516 (далі - Методичні рекомендації № 516), податкова декларація, розрахунок (далі - податкова звітність) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом, у випадках, визначених Кодексом) контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків, у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною (п. 46.1 ст. 46 Кодексу).

Відповідно до п. 4.8 Методичних рекомендацій № 516, форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідного податку та збору.

Обов'язкові реквізити зазначені в п. 4.8 Методичних рекомендацій № 516 співпадають із реквізитами, відповідно до п. 48.3 ст. 48 ПК України.

Крім цього, в п. 4.8 Методичних рекомендацій № 516 зазначено, що декларація подається обов'язково з додатками у разі заповнення даних у відповідних рядках декларації (п. 46.1 ст. 46 Кодексу); декларація з податку на додану вартість подається особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість (ст. ст. 180 - 183 Кодексу).

Пунктом 4.13 Методичних рекомендацій № 516, податкова звітність складається та надсилається до ЦОЕЗ в електронному вигляді з накладанням ЕЦП засобами телекомунікаційного зв'язку без додання роздрукованих оригіналів на паперових носіях відповідно до наказу ДПА України від 10.04.2008 N 233 "Про подання електронної податкової звітності".

Згідно ст. 1 та Методичних рекомендацій № 516, ЦОЕЗ - центр обробки електронних звітів - структурний підрозділ адресата звітності, який виконує функції інформаційно-технічного адміністратора централізованої системи електронної звітності, що включають одержання, перевірку цілісності електронних звітів, внесення їх даних до бази даних АЗ, зберігання протягом установленого строку, а також передачу структурним підрозділам адресата звітності, в той час як, адресат звітності - органи державної податкової служби - ОДПС.

Відповідно до п. 4.4 Методичних рекомендацій № 516, прийняття податкової декларації є обов'язком ОДПС.

Відмова посадової особи ОДПС прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених статтями 48 та 49 Кодексу, у тому числі висунення будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо), забороняється.

Згідно п. 4.14 Методичних рекомендацій № 516, у разі подання платником податків до органу ДПС податкової декларації (у тому числі надісланої поштою або засобами електронного зв'язку), заповненої з порушеннями пп. 48.3 - 48.4 ст. 48 Кодексу, такий орган ДПС зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення (у разі подання в електронному вигляді платнику надсилається квитанція) про відмову у прийнятті податкової декларації із зазначенням причин такої відмови (Додаток 6 до Методичних рекомендацій).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ВКФ Моноліт» 20.01.2015 направило засобами електронного зв'язку податкову декларацію з ПДВ за грудень 2014 року та розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) від 19.01.2015 (т. 1, арк. 35-37, 38), згідно укладеного з ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві договору про визнання електронних документів № 09102014 від 09.10.2014.

Між іншим, як вбачається із позовної заяви, позивач стверджує, що ТОВ «ВКФ Моноліт» лише 23 січня 2015 року отримало лист ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 19.01.2015 № 728/10/26-58-10-42 про розірвання договору № 09102014 від 09.10.2014 в односторонньому порядку.

Відтак, позивач стверджує, що на момент подання (20.01.2015) податкової декларації з ПДВ за грудень 2014 року та розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) від 19.01.2015 позивачу не було відомо про розірвання відповідачем-1 договору № 09102014 від 09.10.2014 в односторонньому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві не надала суду доказів щодо дати скерування на адресу товариства листа від 19.01.2015 № 728/10/26-58-10-42, як і не надала доказів для спростування тверджень позивача про його отримання товариством лише 23.01.2015.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправною відмову державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками за грудень 2014 року, оскільки станом на 20.01.2015 позивачеві не було відомо про розірвання договору № 09102014 від 09.10.2014.

В той же час, п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України закріплено, що у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт протиправності неприйняття відповідачем-1 податкової декларації з податку на додану вартість з додатками за грудень 2014 року з додатками, дана податкова декларація вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом, тобто 20.01.2015.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Державної фіскальної служби України та державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, що полягають у відмові в реєстрації в "Єдиному реєстрі податкових накладних" податкових накладних, виписаних ТОВ "ВКФ "Моноліт" ; 03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 7-А), № 1, № 2 від 12 січня 2015 року, № 3, № 4 від 13 січня 2015 року, № 5 від 31 січня 2015 року та вважати податкові накладні такими, що були зареєстровані протягом операційного дня їх подання в Єдиному реєстрі податкових накладних суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: a) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: a) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Відтак, з наведеного вбачається, що податкова накладна подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в даному випадку до Державної фіскальної служби України.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 (реквізити податкової накладної) та/або пунктом 192.1 статті 192 (визначення бази оподаткування та коригування) цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних надіслав відповідачеві-2 (ДФС України) наступні податкові накладні:

- 22.01.2015 податкову накладну від 12.01.2015 № 1 (т. 1, арк. 41, 42);

- 22.01.2015 податкову накладну від 12.01.2015 № 2 (т. 1, арк. 43, 44);

- 22.01.2015 податкову накладну від 13.01.2015 № 3 (т. 1, арк. 45, 46);

- 22.01.2015 податкову накладну від 13.01.2015 № 4 (т. 1, арк. 47, 48);

- 06.02.2015 податкову накладну від 31.01.2015 № 5 (т. 1, арк. 60, 61).

Згідно підпункту 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Отже, Податковим кодексом України визначено обов'язок з реєстрації податкових накладних та передбачені певні негативні наслідки для учасників господарських правовідносин у випадку невиконання такого обов'язку.

При цьому, встановлення порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних нормами Податкового кодексу України делеговано Кабінету Міністрів України.

Згідно пункту 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (далі за текстом - Порядок), внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування, до Реєстру (далі - реєстрація) здійснюється шляхом подання протягом операційного дня зазначених документів в електронній формі Державній податковій службі з використанням електронного цифрового підпису та внесення відповідних відомостей до Реєстру. Операційний день триває з 0 до 23-ї години.

Відповідно до пункту 8 Порядку для підтвердження прийняття податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації продавцю видається квитанція в електронній формі у текстовому форматі, у якій зазначаються реквізити зазначених документів, відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому Державною податковою службою, результати перевірки електронного цифрового підпису, інформація про продавця, дата та час прийняття, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова накладна та/або розрахунок коригування. Квитанція, на яку накладається електронний цифровий підпис Державної податкової служби, підлягає шифруванню та надсилається продавцеві засобами телекомунікаційного зв'язку. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в Державній податковій службі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 9 Порядку причиною відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації є наявність помилок, відсутність в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачеві було відмовлено у прийнятті та реєстрації податкових накладних від 12.01.2015 № 1, № 2, від 13.01.2015 № 3, № 4, від 31.01.2015 № 5, оскільки для платника податків заборонено прийом звітності по електронній пошті, можливо відсутній договір з ДФСУ.

Крім того, як було вже встановлено судом, ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві було протиправно розірвано договір № 09102014 від 09.10.2014 про визнання електронних документів, укладеного з ТОВ "ВКФ "Моноліт".

В той же час, як вбачається із норм податкового законодавства, ТОВ "ВКФ "Моноліт" зобов'язано надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відтак, ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, розірвавши договір про визнання електронних документів № 09102014 від 09.10.2014, та Державна фіскальна служба України, не приймаючи до реєстрації податкові накладні від 12.01.2015 № 1, № 2, від 13.01.2015 № 3, № 4, від 31.01.2015 № 5, суттєво порушили права ТОВ "ВКФ "Моноліт" щодо виконання обов'язку у видачі покупцю податкової накладної, яка підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В той же час, суд звертає увагу позивача, що ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві не має відношення до реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому жодним чином не могла відмовити ТОВ "ВКФ "Моноліт" у прийнятті та реєстрації податкових накладних від 12.01.2015 № 1, № 2, від 13.01.2015 № 3, № 4, від 31.01.2015 № 5.

У зв'язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги в частині визнання протиправними дій Державної фіскальної служби України, що полягають у відмові в реєстрації в "Єдиному реєстрі податкових накладних" податкових накладних, виписаних ТОВ "ВКФ "Моноліт" ; 03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 7-А), № 1, № 2 від 12 січня 2015 року, № 3, № 4 від 13 січня 2015 року, № 5 від 31 січня 2015 року та вважати податкові накладні такими, що були зареєстровані протягом операційного дня їх подання в Єдиний реєстр податкових накладних.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані, а тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Моноліт" задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про розірвання договору про визнання електронних документів № 09102014 від 09 жовтня 2014 року.

3. Зобов'язати державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві поновити дію договору про визнання електронних документів № 09102014 від 09 жовтня 2014 року.

4. Визнати протиправними дії державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, що полягають у відмові в прийнятті у товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Моноліт" податкової декларації з податку на додану вартість з додатками за грудень 2014 року.

5. Зобов'язати державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийняту у товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Моноліт" податкову декларацію з податку на додану вартість з додатками за грудень 2014 року датою її подання.

6. Визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України, що полягають у відмові в реєстрації в "Єдиному реєстрі податкових накладних" податкових накладних, виписаних ТОВ "ВКФ "Моноліт" (; 03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 7-А), № 1, № 2 від 12 січня 2015 року, № 3, № 4 від 13 січня 2015 року, № 5 від 31 січня 2015 року.

7. Вважати податкові накладні № 1, № 2 від 12 січня 2015 року, № 3, № 4 від 13 січня 2015 року, № 5 від 31 січня 2015 року такими, що були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом операційного дня їх подання.

8. В іншій частині позову відмовити.

9. Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Моноліт" () понесені судові витрати в розмірі 63,95 грн. ( шістдесят три грн. 95 коп.).

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо постанова не оскаржена в апеляційному порядку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Н.В. Клочкова

Судді К.Ю. Гарник

В.А. Кузьменко