Справа № 806/4789/14
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.,
Суддя-доповідач:Зарудяна Л.О.
УХВАЛА

іменем України

"25" березня 2015 р. Справа № 806/4789/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Зарудяної Л.О.

суддів: Іваненко Т.В.

Охрімчук І.Г.,

при секретарі Білоцькій А.В. ,

за участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" січня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання дій протиправними, стягнення невиплачених коштів, моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 12 січня 2015 року позов задовольнив частково.

Визнав протиправними дії Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області щодо недонарахування та невиплати ОСОБА_4 при звільненні посадового окладу, надбавки за спеціальне звання, доплати за ранг державного службовця, надбавки та винагороди за вислугу років, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Стягнув з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на користь ОСОБА_4 недораховані та невиплачені при звільненні посадовий оклад в сумі 358,05 грн, надбавку за спеціальне звання в сумі 33,67 грн, доплату за ранг державного службовця в сумі 4,29 грн, надбавку за вислугу років в сумі 18937,50 грн, винагороду за вислугу років в сумі 121,85 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.03.2014 по 12.01.2015 в сумі 41618,22 грн, а всього 61073,58 грн.

Стягнув з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на користь ОСОБА_4 1000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнув з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на користь ОСОБА_4 710,69 грн судових витрат.

В решті позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з прийнятою постановою в частині задоволених позовних вимог, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з"ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі відповідач, зокрема зазначає, що поняття "надбавка за вислугу років" та "винагорода за вислугу" років є тотожними. Позивач отримував надбавку за вислугу років, а посилання позивача на те, що в постанові вона має іншу назву - винагорода, не дає йому право на повторне її отримання. Твердження позивача про недоплату йому посадового окладу, надбавки за спеціальне звання, доплати за ранг та винагороди за вислугу років не підтверджені жодними відомостями. Відповідач також не погоджується із висновками суду стосовно витрат, присуджених позивачу, зокрема добових, оскільки позивач на день прийняття судового рішення вже був звільнений з державної служби, а тому не перебував у відрядженні.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи, апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, враховуючи таке.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог (а.с.2-3, 41, 51, 74, 90) просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, які виразились у неповному нарахуванні та виплаті йому коштів, які входять до структури заробітної плати та неусуненні допущених помилок при її нарахуванні, в т.ч. арифметичних; ненарахуванні надбавки за вислугу років, встановленої ст.33 Закону України "Про державну службу" за період з 21.06.2005 по 26.06.2013; несвоєчасній виплаті неоспорюваних та невиплаті спірних сум у строки, зазначенні в ст.116 КЗпП України, належних під час звільнення з податкової інспекції; невиплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку (з 28.03.2014 по 30.05.2014);

- стягнути з відповідача на його користь 71073,62 грн, з яких на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 19455,40 грн, з яких недораховані та невиплачені при звільненні: посадовий оклад в сумі 358,06 грн, надбавка за спеціальне звання в сумі 33,67 грн, доплата за ранг державного службовця в сумі 4,29 грн, надбавка за вислугу років в сумі 18937,50 грн, винагорода за вислугу років 121,88 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.03.2014 по 12.01.2014 в сумі 41618,22 грн; на відшкодування моральної шкоди 10000 грн;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу заробітної плати за період з 21.06.2005 по 27.03.2014 з урахуванням стягнутих сум, які з вини відповідача були йому недонараховані та невиплачені, здійснивши перерахунок та виплату нарахованих та виплачених позивачу індексації заробітної плати, преміальних витрат, матеріальних допомог, відпускних, виплат за період перебування у відрядженні та інших виплат, які обчислюються від середньої заробітної плати, з врахуванням одержаних позивачем сум;

- просив стягнути з відповідача 710,69 грн понесених ним витрат, що пов'язанні із прибуттям 10.11.2014, 26.11.2014, 24.12.2014 та 12.01.2015 до Житомирського окружного адміністративного суду, з яких: 235,66 грн - компенсація за відрив від звичайних занять та 475,03 грн - компенсація витрат, пов'язана з переїздом до іншого населеного пункту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що в 1994-2014 роках працював в різних державних органах на посадах державного службовця. Станом на 27.03.2014, за період роботи з 15.09.1994 по 27.03.2014, стаж його державної служби складає 19 років 04 місяці 02 дні. В період з 21.06.2005 по 27.03.2014 працював на різних посадах у Овруцькій ОДПІ. 27.03.2014 звільнився з посади завідувача юридичним сектором Овруцької ОДПІ за власним бажанням на пільгових умовах, в зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності за ст.38 КЗпП України, ст.23 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зазначає, що відповідачем в порушення вимог ст.43 Конституції України, внаслідок арифметичних помилок та порушень законодавства недонараховано та невиплачено кошти у вказаних розмірах. Такими незаконними діями відповідача йому завдано моральних страждань.

В ході розгляду справи, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 з 1994 року по 2014 рік працював в різних державних органах на посадах державного службовця, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-9). Станом на 27.03.2014 за період роботи з 15.09.1994 по 27.03.2014 його стаж державної служби складає 19 років 04 місяці 02 дні, даний факт підтверджено довідкою від 27.03.2014 № 1376 (а.с.10).

27.03.2014 відповідно наказу № 20-о, позивач звільнився з посади завідувача юридичним сектором за власним бажанням на пільгових умовах, у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, відповідно до ст.38 КЗпП України, ст.23 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с. 11).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітною платою - є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтями 115 КЗпП України та 24 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР, визначено строки, періодичність і місце виплати заробітної плати.

Відповідно до ч.2-7 ст.33 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, із змінами і доповненнями (далі - Закон № 3723-XII), заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

З довідки № 2277/10-05 від 23.05.2014 (а.с.15-16), виданої відповідачем, суд вбачає, що позивачу за період роботи з січня 2006 року по грудень 2013 року внаслідок арифметичних помилок недонараховано та не виплачено посадовий оклад в сумі 358,05 грн.

З січня 2006 року по червень 2013 року внаслідок арифметичних помилок позивачу недонараховано та не виплачено надбавку за спеціальне звання в розмірі 33,68 грн.

За грудень 2013 року внаслідок арифметичної помилки позивачу недонараховано та не виплачено доплату за ранг державного службовця в розмірі 4,29 грн.

Відповідно до п.1. Порядку виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 р. № 1013 (далі - порядок № 1013) до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи в органах державної податкової служби.

Згідно з п.2. Порядку № 1013 винагорода за вислугу років виплачується посадовим особам органів державної податкової служби у таких розмірах: від 1 до 2 років - 5%, від 2 до 5 років - 10%, від 5 до 10 років - 20%, від 10 до 15 років - 25%, від 15 до 20 років - 30%, від 20 до 25 років - 35%, від 25 і більше років - 40%.

Частинами 1-2, 3 пункту 3 Порядку № 1013 передбачено, що розмір винагороди визначається залежно від стажу роботи і обчислюється виходячи з посадового окладу та надбавки за спеціальне звання. Нарахування та виплата винагороди за вислугу років провадяться щомісяця за фактично відпрацьований час у межах встановленого фонду оплати праці. Посадовим особам, у яких протягом календарного місяця виникло право на підвищення розміру винагороди за вислугу років, розмір винагороди змінюється з початку наступного місяця.

Згідно з п.4. Порядку № 1013 документом для визначення стажу роботи є трудова книжка та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи. Стаж роботи для виплати винагороди за вислугу років визначається комісією органу державної податкової служби питань встановлення стажу, необхідного для нарахування винагороди за вислугу років. Рішення комісії про встановлення стажу роботи або зміну його розміру оформляється протоколом і передається керівникові відповідного органу державної податкової служби для видання наказу про виплату винагороди за вислугу років.

Суд першої інстанції встановив, що з червня 2005 року по червень 2013 року ОСОБА_4 відповідачем внаслідок арифметичних помилок не донараховано та не виплачено винагороду за вислугу років згідно Порядку № 1013 в розмірі 121,85 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що відповідач нічим не спростував наданих позивачем розрахунків невиплачених йому коштів і в обгрунтування заперечень на позов та доводів апеляційної скарги не надав суду своїх варіантів розрахунків.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що надбавка за вислугу років та винагорода за вислугу років є тотожними поняттями та одним і тим самим видом доплати позивачу, то колегія вважає їх безпідставними, враховуючи таке.

Розміри надбавки за вислугу років визначені законом, а повноваження щодо встановлення конкретних розмірів посадових окладів, запровадження інших надбавок, доплат делеговані Уряду України.

У межах своїх повноважень Кабінет Міністрів України видав Порядок № 1013, яким встановлено порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання.

За змістом цього Порядку до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи: на посадах і в органах, визначених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283; на підприємствах, в установах, та в організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, фінансистів, юристів, інженерів-програмістів, інженерів, системотехніків, інженерів-електроніків, якщо ці працівники мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду.

Постанова Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 видана на виконання постанови Верховної Ради "Про введення в дію Закону України "Про державну службу", якою Уряд України уповноважено до 1 березня 1994 року затвердити Положення про порядок обчислення стажу державної служби в державних органах.

Місцевий суд правильно вказав, що з аналізу наведених правових норм вбачається, що терміни "надбавка за вислугу років" та "винагорода за вислугу років", є різними за юридичним змістом, рівнем правового регулювання тощо.

Зокрема пунктами 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 визначено, що надбавка за вислугу років враховується у разі обчислення середнього заробітку, а обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Крім того, про те, що поняття "надбавка за вислугу років" та "винагорода за вислугу років" не є тотожними, свідчить також неоднаковий розмір цих виплат, зазначений відповідно в статті 33 Закону України "Про державну службу" та в пункті 2 Порядку № 1013.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з червня 2005 року по грудень 2013 року позивачу не нараховано та не виплачено надбавку за вислугу років згідно ст.33 Закону № 3723-XII в розмірі 18 937,51 грн.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 " Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно п.21 вказаної постанови Пленуму при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100.

Матеріали справи свідчать, що позивач в день звільнення - 27.03.2014 працював (а.с.15-16, 96).

Згідно довідки Овруцької ОДПІ від 16.06.2014 № 2569/10-05 середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення становила 211,26 грн (а.с.20), а тому за весь час затримки розрахунку (оспорюваної суми), тобто з 28.03.2014 по 12.01.2015 (по день постановлення рішення), середній заробіток за 197 робочих днів становить 41 618,22 грн.

Колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, зважаючи на наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року N 4, визначено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд дійшов правильного висновку, враховуючи обставини справи та тривалість невиплати ОСОБА_4 коштів, належних при звільненні, що для компенсації завданих позивачеві моральних страждань підлягає стягненню з відповідача моральна шкода в розмірі 1000 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.2-3 статті 91 КАС України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави " від 27.04.2006 № 590, компенсація за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, її представникові у зв'язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

Відповідно до вказаної постанови, витрати, пов"язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб"єктом владних повноважень, та її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Отже, незважаючи на те, що позивач на час розгляду справи не працює на державній службі, при визначенні суми витрат відповідно до ст. 91 КАС України необхідно керуватись нормативними актами, що встановлюють суми та склад витрат на відрядження державних службовців та інших осіб.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач має право на відшкодування судових витрат, а саме: витрат, що пов'язані із прибуттям до суду: компенсації за відрив від звичайних занять та витрат на проїзд до суду з м. Овруча Житомирської області до м. Житомира і назад.

Компенсація за відрив від звичайних занять обчислюється пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Через віддаленість свого місця проживання від м. Житомира (140 км) позивач витрачав для прибуття до суду, на розгляд справи та повернення додому, щонайменше, 3 години кожного разу.

Отже, вихідними величинами для розрахунку компенсації є: законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати та фактичні години відриву особи від звичайних занять.

Статтями 8 Законів України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 № 719-VII та "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 № 80-VIII, встановлено у 2014 році та до 01 грудня 2015 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 гривень.

Таким чином, компенсація за дні явки до суду 10.11.2014, 26.11.2014, 24.12.2014 та 12.01.2015 має становити (за листопад 121,80 грн + за грудень 52,96 грн + за січень 64,10 грн) = 238,86 грн.

Позивач просив стягнути 235, 66 грн. за відрив від звичайних занять, тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача (в межах заявлених вимог).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" сума добових витрат на відрядження в Україні становить 30 грн.

Враховуючи, що судові засідання призначались на 10.11.2014, 26.11.2014, 24.12.2014 та 12.01.2015, в яких брав участь позивач у справі, то добові за чотири дні у загальному розмірі складатимуть 120 грн. ( 4 х 30 = 120 ).

Відповідно до підпункту 1 пункту 7 вказаної постанови від 02.02.2011 № 98 державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

У справі містяться оригінали квитків на автобус (а.с. 43, 56-57, 77-78, 92-93), з яких суд вбачає, що на переїзд до суду та в зворотньому напрямку за 10.11.2014, 26.11.2014, 24.12.2014 та 12.01.2015 витрачено 355,03 грн (50 х 6 + 55,03 = 355,03). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Отже, загальний розмір витрат, що пов'язані з прибуттям позивача до суду, становитиме 710,69 грн., в т.ч., добові 120 грн, компенсація за відрив від звичайних занять 235,66 грн, вартість проїзду 355,03 грн.

Таким чином, викладеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги щодо неправомірного стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

Підсумовуючи наведене, слід вказати, що постанова суду першої інстанції прийнята з повним з"ясуванням всіх обставин справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому її слід залишити без змін.

Колегія суддів вважає також за необхідне задовольнити клопотання позивача та стягнути з відповідача на його користь судові витрати, пов"язані з прибуттям до суду апеляційної інстанції, відповідно до ст. 91 КАС України, в сумі 199, 70 грн., з яких: 58 грн. - компенсація за відрив від звичайних занять, 30 грн. - добові витрати за один день та витрати на проїзд 111, 70 грн. (Проїздні квитки долучені позивачем до заяв про компенсацію витрат, розрахунки витрат проведені позивачем правильно).

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" січня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.О. Зарудяна

судді: Т.В. Іваненко

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "30" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_1,11101

3- відповідачу Овруцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області вул.Сабурова,1/20,м.Овруч,Житомирська область,11102

- ,