Справа № 826/15526/14
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

при секретарі судового засідання: Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Криптон-М» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Криптон-М» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Криптон-М» (далі - позивач) звернулос до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 03 червня 2014 року № , № , № та № (далі - оскаржувані рішення).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В ході апеляційного розгляду справи, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року задоволено клопотання Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві та закрито провадження у справі в частині оскарження податкових повідомлень-рішень № та № від 09.06.2014р., у зв'язку з досягненням податкового компромісу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які прибули в судове засідання, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 03 червня 2014 року № , № , винесених Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у період із 11 березня по 15 травня 2014 року проведено перевірку позивача, за результатами якої 15 травня 2014 року складено акт № 224/26-57-22-04-10/30785395 документальної планової перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2013 року (далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого, позивачем:

- занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 4518560,00 грн., у тому числі по періодах: 1 півріччя 2012 року - 4473,00 грн. (у т.ч. 2 квартал 2012 року - 4473,00 грн.), 3 квартали 2012 року - 4283570,00 грн. (у т.ч. 3 квартал 2012 року - 4279097,00 грн.), 2012 рік - 4518560,00 грн. (в т.ч. 4 квартал 2012 року - 234990,00 грн.), чим порушено п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 ст. 134, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України);

- занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ), що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 79089,00 грн., у тому числі за: березень 2012 року на суму 893,00 грн., серпень 2012 року на суму 78196,00 грн.; завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту (рядок 24) на загальну суму 223800,00 грн., у тому числі за грудень 2012 року на суму 274186,00 грн. та завищено суму ПДВ, що підлягала бюджетному відшкодуванню (рядок 23.2) на загальну суму 274186,00 грн., у тому числі за серпень 2012 року на суму 274186,00 грн., чим порушено п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України;

- занижено зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 5104,46 грн., чим порушено ст.ст. 109, 110, пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168, ст.ст. 171, 177 ПК України.

На підставі акту перевірки, 03 червня 2014 року відповідачем прийнято оскаржувані рішення:

- № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 274186,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 137093,00 грн.;

- № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 205800,00 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 79089,00 грн. за основним платежем та у розмірі 39544,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 4499660,00 грн. за основним платежем та у розмірі 1124915,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Позивач, вважаючи дані податкові повідомлення-рішення неправомірними, звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано всіх первинних документів, що доводили б правомірність формування податкового кредиту та витрат за вказаний період.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3. ст.198 Кодексу, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 ПК України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п.200.1. ст.200 Кодексу).

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2. ст.200 Кодексу).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3. ст.200 Кодексу).

Відповідно до п.200.4. ст.200 Кодексу, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п.200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Крім того, до складу валових витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом 2 цього Кодексу.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV (надалі - Закон №996) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку (який основою будь-якого іншого обліку) господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження включення витрат на оплату виконаних робіт до складу валових витрат підприємства, а також для підтвердження включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за виконані роботи до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст.1 зазначеного закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 даного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч, 1 ст. 43 ГК України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програм діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Криптон-М» у перевіряємому періоді мав фінансово-господарські взаємовідносини із Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптімум Трейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Техно-Торг», Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК Комп'ютерні технології», Товариством з обмеженою відповідальністю «Мюрт», Приватним акціонерним товариством «Альтрон», українсько-канадським спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікро-Код» (далі - скорочені назви організаційно-правових форм).

На підставі складених у результаті таких взаємовідносин документів, позивачем сформовано валові витрати, податковий кредит та задекларовано суму бюджетного відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки відповідачем взято до уваги результати перевірок та заходів, направлених на проведення зустрічних звірок контрагентів позивача.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні копії документів, наданих представниками позивача як докази реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а саме по відносинах із:

- ТОВ "Оптімум Трейд": договору поставки від 02 липня 2012 року № 219 МКЗ з додатком; актів здачі-приймання робіт (наданих послуг); видаткових та податкових накладних;

- ТОВ "Техно-Торг": рахунків-фактур, видаткових та податкових накладних;

- ТОВ "ТК Комп'ютерні технології": рахунка-фактури, видаткової та податкової накладної;

- ТОВ "Мюрт": рахунка-фактури, видаткової та податкової накладної;

- СП ТОВ "Мікро-Код": договору поставки від 07 березня 2012 року № 070312 з додатками, додаткових угод з додатками від 16 жовтня 2012 року № 1 та 15 листопада 2012 року № 2 до зазначеного договору; видаткової та податкової накладних;

Також, у матеріалах справи містяться копії документів, укладених між позивачем та його замовником, які підтверджують факт необхідності укладення правочинів із ТОВ "Оптімум Трейд", ТОВ "Техно-Торг", ТОВ "ТК Комп'ютерні технології", ТОВ "Мюрт", ПрАТ "Альтрон", СП ТОВ "Мікро-Код" з метою виконання своїх зобов'язань перед замовником.

Перелічені документи, підтверджують фактичне виконання позивачем та його контрагентами господарських операцій.

З матеріалів справи також вбачається, що податковий орган кваліфікував господарські операції позивача як такі, що реально не здійснювались, тільки на підставі сумнівних зауважень до їх оформлення і без будь-якого аналізу господарської діяльності позивача.

Разом тим, листами ВАС України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11 та від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11 рекомендовано адміністративним судам для з'ясування обставин реальності вчинення господарської операції ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції) викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами. При цьому, як зазначає Вищий адміністративний суд України, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, після використання у власному науково-виробничому процесі придбаної у TOB «Оптімум Трейд» програмної продукції та модулів, уклав та виконав зовнішньоекономічний контракт з державною установою Республіки Казахстан (т. 1, а.с. 81-93).

Відтак внаслідок реальної господарської діяльності позивача в його активах та зобов'язаннях відбувались відповідні зміни, що спростовує висновки відповідача про відсутність реального здійснення позивачем господарських операцій.

Більш того, обставини щодо реальності здійснення господарських операцій між Позивачем та TOB «Оптімум-Трейд» знайшло своє підтвердження у постанові Окружного адміністративного суду України від 26 червня 2013 року по справі №826/7266/13-а, яка набрала чинності згідно Ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 липня 2014 року, по справі № К/800/20647/14, що містяться в матеріалах справи.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 03.06.2014 року, необхідно зазначити наступне.

Так, відповідач в обґрунтування своїх висновків щодо зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 205800,00 грн. посилався на акт перевірки від 24.12.2013 р. № 231/22-10/04812158 ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області, який був складений щодо контрагента TOB «Мікро-Код».

Разом з тим, матеріали справи містять первинні бухгалтерські документи, які підтверджуються реальність господарських відносин між Позивачем та TOB «Мікро-Код» (договір поставки, додаткові угоди з додатками, видаткові та податкові накладні т.1 а.с. 122-134) та документи, які свідчать про подальше переміщення цього обладнання (т.2. а.с. 11-27).

Крім того, відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2014 року по справі № 813/1009/14 за позовом ТОВ «Мікро-код» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів в Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, що набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 14.01.2014 року № ; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області щодо проведення коригування в електронній базі даних "Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" сум податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, проведених на підставі Акта № 231/22-10/04812158 від 24.12.2013 року "Про результати позапланової перевірки Українсько-канадського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікро-код" ЛТД, з питань взаємовідносин та взаєморозрахунків з ТОВ НПКП "Техекспо" за період з 01.11.2012 року по 31.12.2012 року та ПП "Транс-капітал" за період з 01.08.2012 року по 31.12.2012 року та по питанню правомірності формування податкового зобов'язання та податкового кредиту по податку на додану вартість за вересень 2013 року; зобов'язано Державну податкову інспекцію у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області відновити в електронній базі даних "Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" показники податкового кредиту та податкових зобов'язань Українсько-канадського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікрро-код" ЛТД відповідно до поданих декларацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З наведеного вище вбачається, що відповідач, вказуючи на порушення податкового та валютного законодавства позивачем, посилаються лише на акти перевірок його контрагентів TOB «Оптімум-Трейд» та TOB «Мікро-Код», дії по проведенню яких визнані незаконними та в свою чергу, не мають юридичної сили, що в результаті спростовує висновки податкового органу про зазначені порушення податкового законодавства позивачем.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судова колегія вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийнятих ним оскаржуваних рішень.

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Криптон-М» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, у відповідності до ст. 205 КАС України, приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати в частині відмови щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 червня 2014 року № , № , винесених Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити.

Керуючись статтями 195, 196, 202, 205, 207 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Криптон-М» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року - скасувати в частині відмови щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 червня 2014 року № , № , винесених Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03 червня 2014 року № , № , винесені Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Постанова складена у повному обсязі 27.03.2015р.

Головуючий суддя Гром Л.М.

Судді: Бєлова Л.В.

Міщук М.С.