Справа № 2а-15305/10/0470
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2015 м. Київ К/9991/40246/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання Іванов К.Ю.

за участю представників згідно журналу судового засіданні від 26.02.2014 (в матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012

у справі № 2а-15305/10/0470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ТД „Дніпро Пласт"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з

великими платниками податків у м. Дніпропетровську

про скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „ТД „Дніпро Пласт" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську (правонаступник - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів) про скасування податкових повідомлень - рішень: №/1 від 14.06.2010; № /1 від 09.07.2010; № /2 від 15.09.2010; № /3 від 23.11.2010.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2011 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2011 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 29.07.2008 по 31.12.2009 та складно № 1206/08-03/2-26053559 від 01.06.2010.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № /0 від 14.06.2010, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1504228 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1504228 грн.

В порядку адміністративного оскарження, скарги позивача залишено без задоволення, а рішення без змін та прийнято податкові повідомлення - рішення: № /1 від 09.07.2010; № /2 від 15.09.2010; № /3 від 23.11.2010.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 5.5.1 п. 5.5, п. 5.1 ст. 5, п. 1.32 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 №334, придбано дебіторську заборгованість за залучені кошти ПАТ КБ „ПриватБанк" відповідно до кредитного договору від 04.09.2008 № 4Т1596Д у сумі 204929258, 21 грн.

Відсотки за користування кредитними коштами позивачем за період з 11.09.2008 по 31.12.2008 у розмірі 6016913, 23 грн. (14% річних) за 2008 рік було віднесено до складу валових витрат.

Відповідачем зроблено висновок, що залучені кредитні кошти, які було використано позивачем на придбання дебіторської заборгованості по відступленню права вимоги від ТОВ „Новотрейд", не були використані у господарській діяльності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у перевіряємому періоді позивачем придбано дебіторську заборгованість ТОВ „Новотрейд" у сумі 137399280, 60 грн.: ТОВ „Новотрейд" (Цедент) в особі Кемпера Д.Ю. та ТОВ „ТД Ретал Дніпро" (Цесіонарій) (перереєстровано на ТОВ „ТД Дніпро Пласт") в особі Шаповалова О.О. уклали договір від 05.09.2008 № 60 про відступлення права вимоги по 44 підприємствам на загальну суму 137399357, 98 грн.

Також, позивачем (Покупець) та ТОВ „Новотрейд", в особі торговця цінними паперами ПАТ КБ „ПриватБанк", діючого на підставі ліцензії від 16.10.2007 серії АВ номер 376997 Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку та договору доручення на продаж векселів від 02.09.08 Б01-08УУС (Продавець) в особі Голови правління Дубілета О.В., укладено договір купівлі-продажу векселів від №Б01/1-08УУС 05.09.2008.

Предметом договору є передача Продавцем у власність 42 векселі загальною залишковою (з урахуванням частково отриманої оплати) номінальною вартістю 43490525, 59 грн.

Заборгованість по операціям з купівлі - продажу векселів обліковується у Позивача на бухгалтерському рахунку 341.

Придбані позивачем векселі пред'явлені емітентам для погашення станом на 31.12.2009, але були погашені частково.

Відповідно до пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Таким чином, обов'язковою умовою врахування у складі валових витрат платника витрат на сплату відсотків за кредитом є використання кредитних коштів у рамках провадження господарської діяльності платника.

Згідно з визначенням, що міститься у п. 1.32 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Отже, для цілей оподаткування кваліфікуючою ознакою господарської діяльності є її спрямованість на отримання доходу, що, в свою чергу, передбачає наявність у платника відповідної мотивації при вступі у господарські правовідносини з іншими суб'єктами господарювання.

При цьому наявність збитку як результату фінансової діяльності платника не характеризує вчинені ним операції як такі, що перебувають поза межами господарської діяльності платника, та не виключають право платника на формування валових витрат за такими операціями.

Адже можливість наявності у суб'єкта господарювання збитків у процесі провадження господарської діяльності передбачена й у самому визначенні підприємництва, наведеному в частині першій статті 42 Господарського кодексу України, згідно з яким підприємництво здійснюється на власний ризик.

Збитковість операції виключає можливість її відображення у податковому обліку у разі доведення податкового органу відсутності у платника розумної ділової мети, свідомого здійснення платником завідомо збиткових операцій з метою отримання, зокрема, податкових переваг тощо.

Отже, з огляду на недоведеність податковою інспекцією існування відповідних обставин власне наявність у позивача негативного фінансового результату від операцій по договору про відступлення права вимоги та по операціям з купівлі - продажу векселів не є підставою для позбавлення такого платника права на включення до складу валових витрат нарахованих відсотків по кредитам, використаних для здійснення цих операцій.

Наведене свідчить про незаконність визначення позивачеві податкового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1504228 грн.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 у справі № 2а-15305/10/0470 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 у справі № 2а-15305/10/0470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко