Справа № 461/371/15-а
Суддя: Городецька Л. М.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/371/15-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючої: судді - Городецької Л.М.

при секретарі: Скочиляс І.М.,

з участю представника

відповідача Таряника В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області про зобов'язання вчинити дії щодо поновлення пенсії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить зобов'язати Головне управління Пенсійного Фонду у Львівській області продовжити нарахування пенсії, починаючи з 01 квітня 2014 року та здійснювати її перерахунок у встановлений Законом спосіб.

В обґрунтування позову покликається, що з червня 2008 року по 31.01.2014 року він перебував на пенсійному обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та інших категорій громадян Управління ПФУ у Л/о., та отримував пенсію за вислугу років. Однак з 01.04.2014 року і по даний час йому припинено виплату пенсії у зв'язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання у Словацьку Республіку. Відповідач свою відмову мотивує тим, що норми договору між Україною та Словацькою Республікою про соціальне забезпечення на нього не поширюються. Вважає, що відповідач грубо порушив вимоги діючого законодавства на території України, а саме Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод людини, Конституцію України, Договір між Україною та Словацькою Республікою про соціальне забезпечення, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якими гарантовано право особи на пенсію.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, давши пояснення, аналогічні викладеним у фабулі позовної заяви. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з мотивів, викладених у письмових запереченнях (а.с.33-35). Просила у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_2 слід задоволити повністю з огляду на наступне.

Відповідно до ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з червня 2008 року була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З 01.04.2014 року виплата пенсії позивачу була припинена у зв'язку із виїздом його на постійне проживання до Словацької Республіки, де ОСОБА_2 з 01.04.2014 року перебуває на консульському обліку.

Надалі позивач звернувся до ГУПФУ у Львівській області із заявою про поновлення виплати пенсії.

Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області своїм листом від 06.10.2014 року за вих.№754/Р-15 року відмовив позивачу в поновленні виплати пенсії з підстав неможливості перераховування пенсії, оскільки він проживає за межами України (а.с. 9-10), а відтак, в Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області відсутні підстави для поновлення виплати пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262 від 09.04.1992 року (із змінами).

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб"пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування"(в редакції, чинній до 07.10.2009 року) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст.51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Встановлено, що позивач 20.05.2014 року звертався до відповідача із заявою про виплату пенсії за шість місяців з 01.04.2014 року (а.с.38).

Згідно повідомлення ГУ ПФУ у Львівській області ОСОБА_2 було виплачено пенсію за період з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року в розмірі 13 375,74 гривень (а.с.39).

Рішенням Конституційного Суду України N25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 рокупункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним).

Зокрема, в пункті 3.3. цього рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державною міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи з правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне місце проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

При цьому, Конституційний суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування"з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування".

Такий висновок відповідає також і правовій позиції Вищого адміністративного суду України, який викладений в ухвалах від 06.08.2013 року у справі №К/9991/36690/12, від 08.10.2013 року у справі №К9991/68907/11 та рішенню Європейського Суду з прав людини від 07.11.2013 року у справі "Пічкур проти України", в якому зазначено, що обмеження права особи на отримання певного соціального забезпечення залежно від проживання на території України є дискримінацією особи та порушенням статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободв поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу.

Судом встановлено, що між Україною та Словацькою Республікою 05.12.2000 року укладений Договір про соціальне забезпечення, який чинний для України з 01.01.2002 року (далі - Договір).

Відповідно до ст.ст. 2, 20 вказаного Договору, його дія поширюється на здійснення в Україні виплати пенсії за вислугу років, яка виплачується компетентною установою в національній валюті на підставі платіжних угод.

За таких обставин суд вважає, що позивач має право на отримання пенсії за вислугу років після виїзду на постійне місце проживання до Словацької Республіки.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, в тому числі пенсіонери, мають право на вибір місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 слід задоволити частково, зобов'язавши Головне управління Пенсійного Фонду України поновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01 жовтня 2014 року.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 10, 11, 159, 160, 163, 167 КАС України, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", суд-

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 жовтня 2014 року.

На постанову суду першої інстанції може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом першої інстанції частини третьої статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Городецька Л.М.