Справа № 804/2654/15
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2015 р. Справа № 804/2654/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Горбалінського В.В.
при секретарі - Кошлі А.О.
представника позивача - ОСОБА_1
представника відповідача - Сакалюк С.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії,-
13.02.2015 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, в якому позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2014 року позивач є власницею ? квартири АДРЕСА_1 та 28.05.2014 року звернулась до відповідача із заявою про реєстрацію за нею права власності на ? зазначеної квартири. Однак у зв'язку з наявною реєстрацію права власності на заявлене майно, рішенням від 04.06.2014 року № 13566266 відмовлено у державній реєстрацій права власності на ? квартири АДРЕСА_1. З метою скасування права власності на квартиру АДРЕСА_1 позивач на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2014 року, яким скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, 24.12.2014 року звернулась до відповідача із заявою про скасування державної реєстрації такого права власності за ОСОБА_4 Проте рішенням від 29.12.2014 року № 18455950 відповідач безпідставно відмовив у скасуванні державної реєстрації права власності за ОСОБА_4, яке скасоване рішенням суду від 14.08.2014 року. З урахуванням викладених обставин просить суд зобов'язати відповідача прийняти рішення про скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та зареєструвати за нею право власності на ? частку зазначеної квартири.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та навела їх обґрунтування аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях до неї.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, пославшись на правомірність дій державних реєстраторів та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Суд, заслухавши пояснення представників осіб, яка беруть участь у справі, та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, зазначає наступне.
Згідно частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, вирішуючи адміністративний спір суд повинен з'ясувати, чи допущені суб'єктом владних повноважень порушення при прийнятті рішень, вчиненні дій чи бездіяльності та чи порушенні права та інтереси позивача цими рішенням, дією чи бездіяльністю.
Також, суд зазначає, що зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії можливо лише за умови, що судом буде встановлено факт протиправної бездіяльності цього суб'єкта владних повноважень або таким шляхом необхідно відновити порушене право позивача у зв'язку із визнанням протиправним прийнятого рішення або вчиненої дії.
Судом з'ясовано, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6.
19.05.2011 року вказана квартира згідно договору купівлі-продажу була придбана ОСОБА_7, а 25.09.2013 року придбана за договором купівлі-продажу ОСОБА_8
17.02.2014 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 206/55/14-ц, провадження 2/206/171/14, визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, скасовано державну реєстрацію права власності на вказану квартиру на ОСОБА_8 та витребувано цю квартиру із чужого незаконного володіння ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 Рішення суду у вказаній справі набрало законної сили 07.04.2014 року.
07.07.2014 року рішенням державного реєстратора скасовано державну реєстрацію права власності за номером 2643999 щодо реєстрації спірної квартири за ОСОБА_8
14.08.2014 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 206/4851/14-ц, провадження 2/206/1178/14, скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.07.2011 року, номер витягу 30509248 за реєстраційним номером 33591197 на ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М. та зареєстрованого в реєстрі № 2603. Вказане рішення набрало законної сили 26.08.2014 року.
27.10.2014 року державним реєстратором було винесено рішення про відмову у скасуванні № 16775484, в якому зазначено, що в ухвалі суду вказано дату реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.07.2011 року, однак в Державному реєстрі зазначена дата 25.09.2013 року.
07.11.2014 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відмовлено в роз'яснені рішення суду від 14.08.2014 року та зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що датою реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спірного майна за ОСОБА_4 є 05.07.2011 року, а державна реєстрацію права власності, що зареєстрована в реєстрі 25.09.2013 року, скасована за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2014 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі-Закон) визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Процедуру ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно визначено Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011 року № 1141.
Пунктом 41 вказаного Порядку передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав.
Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.
Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5.
Пункт 41 вказаного Порядку крім положень, що були зазначені вище, також містить вимогу, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав державний реєстратор вносить до відповідного розділу Державного реєстру прав такі відомості:
1) підстава для скасування державної реєстрації прав: назва документа; дата видачі документа; номер документа; ким виданий (оформлений) документ; додаткові відомості про документ;
2) реєстраційний номер, дата та час реєстрації заяви, на підставі якої вносяться записи про скасування державної реєстрації прав;
3) підстава для внесення записів про скасування державної реєстрації прав: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення;
4) прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора;
5) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.
У результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав.
У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав.
Щодо посилання державного реєстратора на ту обставину, що рішення суду містить іншу дату внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 4 та 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.
Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.
Згідно пунктів 2 та 6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 22.06.2011 року № 703 та діючого до 11.02.2014 року, передбачено, що державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус).
Нотаріус проводить державну реєстрацію прав реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчиняється така дія).
Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії та державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії, надання відмови в ній проводяться одночасно з вчиненням такої дії.
Згідно пункту 6 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом МЮУ від 14.12.2012 року № 1844/5, перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень.
Отже, з наведеного вбачається, що при вчиненні нотаріальної дії відносно об'єкта нерухомого майна, реєстрація якого була здійснена відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, нотаріус, як державний реєстратор, спочатку вносить до Державного реєстру прав запис про таку реєстрацію та в подальшому проводить відповідні нотаріальні дії.
З матеріалів справи видно, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 була здійснена в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.07.2011 року та в подальшому вказаний запис було перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.09.2013 року при посвідченні договору купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_8
При цьому суд звертає увагу, що наявність або відсутність інформації в судовому рішенні щодо дат реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 як в Реєстрі прав власності на нерухоме майно так і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є перешкодою для скасування цієї державної реєстрації прав.
З урахуванням вищевикладених обставин суд приходить до висновку про неправомірність рішення про відмову у скасуванні № 18455950 від 29.12.2014 року, оскільки його прийнято з підстав не передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а висновок щодо наявності суперечностей між поданими заявником документами та даними які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є хибним.
Відповідно до вимог п.1,2 ч.2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії;
Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
З метою повного захисту прав та інтересів позивача суд, в порядку ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення про відмову у скасуванні № 18455950 від 29.12.2014 року.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Адміністративний позов ОСОБА_3 до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у скасуванні № 18455950 від 29.12.2014 року.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 06.03.2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 06.03.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.В. Горбалінський В.В. Горбалінський А.О. Кошля