Справа № 813/7823/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року Справа № 813/7823/14

17 год. 11 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Небесна М.В.,

від позивача Герич В.Й., Шпачинський Б.М.,

від відповідача Мартинюк І.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Жидачівської районної державної лікарні ветеринарної медицини до Державної фінансової інспекції у Львівській області, про скасування в частині вимоги.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася Жидачівської районної державної лікарні ветеринарної медицини (далі - позивач, Жидачівська РДЛВМ) з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції у Львівській області (далі - відповідач, ДФІ у Львівській області, Інспекція), в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог /Т.ІІ а.с.69/, просить «скасувати на с. 3 абзац вимоги від 28.07.2014 року за № 27-15/1000 Жидачівської об'єднаної державної фінансової інспекції та задовольнити позов на позовну вимогу п. 2 у редакції «Рахувати видатки на оплату лікарів ветеринарно-санітарної експертизи за рахунок надходжень загального фонду на загальну суму 51,25 тис. грн. та проведення відповідних нарахувань на заробітну плату на загальну суму 11,91 тис. грн. такими, що не суперечать чинному законодавству та скасувати вимогу на с. 3 абз. 3 «В повній мірі забезпечити відшкодування вищевказаної суми збитків. Врахувати вимоги п. 19, 20 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228. (Постанова втратила чинність)».

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що Жидачівська об'єднана державна фінансова інспекція (далі - Жидачівська ОДФІ) під час перевірки Жидачівської РДЛВМ виявила порушення фінансової дисципліни, а саме: лікарня ветмедицини проводила витрати на оплату праці провідним лікарям ветеринарно-санітарної експертизи (офіційним лікарям) за рахунок коштів загального фонду витрат на оплату праці та відповідних нарахувань, які повинні проводитися за рахунок коштів спеціального фонду, на загальну суму 63165,36 грн., що є порушенням вимог п. 3 Переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимог щодо їх утворення та напрямів використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 р. № 659 (втратила чинність відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2011 р. № 208), п. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р. № 2456-VI (вступив у дію з 01.01.2011 року) та пунктів 19, 20 Порядку № 228). З врахуванням цього порушення Жидачівська ОДФІ надіслала до ветеринарної лікарні листа з вимогою відшкодувати вищевказані суми збитків, тобто забезпечити відшкодування незаконного покриття за рахунок коштів загального фонду витрат на оплату праці провідних лікарів ветеринарно-санітарної експертизи та відповідних нарахувань, які повинні проводитися за рахунок спеціального фонду, на загальну суму 63165,36 грн. Однак позивач вважає таку вимогу незаконною та необґрунтованою, оскільки виплати з загального фонду провідним лікарям ветеринарно-санітарної експертизи проводилися відповідно до ст. 7 Бюджетного кодексу України та вимог Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМ України від 28.02.2002 р. № 228 (з наступними змінами та доповненнями), ч. 3 ст. 34 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів».

Представник позивача, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав викладених у письмовому запереченні /Т.ІІ а.с.51-52/. Вважає вимогу Жидачівської ОДФІ законною та обґрунтованою, оскільки в ході планової ревізії виявлено включення видатків на оплату праці лікарів ветеринарно-санітарної експертизи до видатків загального фонду кошторису установи замість спеціального, що є порушенням законодавства та призвело до незаконного покриття за рахунок коштів загального фонду витрат на оплату праці та відповідних нарахувань, які повинні проводитися за рахунок спеціального фонду на загальну суму 63165,36 грн. Також, пояснив суду, що позов про скасування вимоги ДФІ є передчасним, оскільки зазначена у вимозі сума, яка є предметом спору, є збитками (с. 36 акту ревізії), а згідно з судовою практикою Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

Жидачівською об'єднаною державною фінансовою інспекцією проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Жидачівської районної державної лікарні ветеринарної медицини за період з 01.07.2010 року по 28.02.2014 року, за результатами якої складено акт № 27-38/105 від 04.07.2014 року /Т.І а.с.21-67/.

Під час ревізії виявлено низку порушень, серед яких, зокрема, включення видатків на оплату праці лікарів ветеринарно-санітарної експертизи до видатків загального фонду кошторису установи замість спеціального, що є порушенням вимог п. 3 Переліку груп власних надходжень бюджетних установ, вимог щодо їх утворення та напрямів використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 року № 659 (втратила чинність відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2011 року № 208), п. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р. № 2454-VI та п.п. 19, 20 Порядку № 228, що призвело до незаконного покриття за рахунок коштів загального фонду витрат на оплату праці та відповідних нарахувань, які повинні проводитися за рахунок спеціального фонду на загальну суму 63165,36 грн. /Т.І а.с.52-60/.

За результатами ревізії та на підставі складеного акту Жидачівською ОДФІ направлено начальнику Жидачівської районної державної лікарні ветеринарної медицини листа від 28.07.2014 року № 27-15/1000 про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії, в якому вказано на виявлене порушення фінансової дисципліни та вимагається забезпечити відшкодування незаконного покриття за рахунок коштів загального фонду витрат на оплату праці провідних лікарів ветеринарно-санітарної експертизи та відповідних нарахувань, які повинні проводитися за рахунок спеціального фонду, на загальну суму 63165,36 грн. /Т.І а.с.12/.

Не погоджуючись з вказаною вимогою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 26.01.1993 р. № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-ХІІ), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно з Положенням про державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, зокрема, вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підп. 4 п. 4 Положення).

Відповідно до п. 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має певні права, серед яких право в установленому порядку пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підп. 16); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підп. 21).

Також, Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави (абз. 3 підп. 4 п. 4).

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз викладених вище норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі викладеного вище слід зробити висновок про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У даній справі Жидачкіська ОДФІ у листі від 28.07.2014 року № 27-15/1000 пред'явила вимогу про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії. При цьому оскаржувана вимога вказує на виявлені збитки та їх розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, але не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 15.04.2014 року у справі № 21-40а14, постанова від 18.09.2014 року у справі № 31-332а14, постанова від 07.10.2014 року у справі № 21-368а14, постанова від 20.01.2015 року у справі № 21-603а14), що в силу вимог ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для застосування, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову повністю, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167, 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 23.03.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.