Справа № 804/12414/14
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2015 рокусправа № 804/12414/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Ясенової Т.І. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року в адміністративній справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_1 у вересні 2010 року звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила скасувати податкові повідомлення-рішення винесені Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області: № /0 від 20.04.2010, № /0 від 20.04.2010, № /1 від 28.05.2010, № /1 від 28.05.2010, № /2 від 17.08.2010, № /2 від 17.08.2010.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняту нову постанову, якою у задоволені позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Новомосковською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області у період з 22.03.2010 по 02.04.2010 було проведено планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складено акт № 71/173/НОМЕР_1 від 08 квітня 2010 року.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 20 квітня 2010 року були прийняті податкові повідомлення-рішення: № /0, яким ФОП ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 63833,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 31916,50 грн. та № /0, яким ФОП ОСОБА_1визначено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за основним платежем на суму 52753,26 грн.

Податкові повідомлення-рішення № /1 від 28.05.2010, № /1 від 28.05.2010, № /2 від 17.08.2010, № /2 від 17.08.2010 було сформовано Новомосковською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області за наслідками їх адміністративного оскарження, останні лише дублюють первинні рішення від 20.04.2010.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення № /0 від 20.04.2010 стали висновки, викладені в акті перевірки, згідно з якими ФОП ОСОБА_1 занижено у 2 півріччі 2008 оподатковуваний дохід на суму 225393,00 грн. та у 2009 році на суму 126295,44 грн. та, як наслідок, занижено податок з доходів фізичних осіб у 2 півріччі 2008 року на суму 33808,95 грн. та у 2009 році на суму 18944,31 грн.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків контролюючого органу та правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону визначено, що до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг) (пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Підпунктом 5.3.9 Закону передбачено, що не включаються до валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

В обґрунтування апеляційної скарги податковим органом зазначено, що в ході перевірки було виявлено розбіжності у податковій звітності позивача, а саме сума валового доходу декларації про доходи за 2009 рік не відповідає сумі обсягів продажу, зазначеним у податкових деклараціях з ПДВ за 2009 рік у розмірі 126295,44 грн.

Також відповідач зазначив, що позивачем до перевірки жодних доказів несплати покупцями відвантаженого товару на суму 126295,44 грн. надано не було.

Спростовуючи доводи апелянта суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 326 від 11.06.2004, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 2004 року за № 803/9402, факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що податковим органом в акті перевірки лише зазначено про розбіжність у податковій звітності ФОП ОСОБА_1, посилання на первинні документи, які підтверджують факт порушення останньою податкового законодавства шляхом не відображення отриманого доходу на суму 126295,44 грн. відсутні.

При цьому жодних доказів отримання позивачем оплати відвантаженого товару на вказану суму податковим органом до суду не надано.

Окрім того, податковим органом в акті перевірки самостійно зазначено, що різниця між задекларованим обсягом продажу товарів та валовим доходом виникла у зв'язку з відображенням позивачем в деклараціях з ПДВ за 2009 рік лише вартість відвантаженого товару.

Також в обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що ФОП ОСОБА_1 завищено у 2 півріччі витрати на суму 225393,00 грн. у зв'язку з включенням до їх складу витрат вартості телефонного зв'язку у сумі 3994,29 грн. без наявності розшифровки телефонних розмов, що підтверджують їх зв'язок з веденням господарської діяльності та відсутності первинних документів, що підтверджують придбання товарів (лабораторного обладнання, медичних стерилізаторів та інше) на суму 221398,71 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Велтон. Телеком» було укладено договори про надання телекомунікаційних послуг за адресою: АДРЕСА_1 (№ АТЮП28-08 від 01.01.2008 та № АТЮП123-08 від 25.02.2008).

На виконання вказаних договорів були виписані податкові накладні, рахунки-акти за телекомунікаційні послуги, рахунки на оплату за послуги зв'язку, які також являються актами здачі-прийняття послуг, а також проведено оплату наданих послуг, що підтверджується актами-звірки взаємних розрахунків за послуги зв'язку.

Також судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договори купівлі-продажу стерилізаторів медико-хірургічних для закладів охорони здоров'я (№ 15-12/11 від 15.12.2006 та № 05-04/10 від 05.04.2007 відповідно), які були реалізовані позивачем ТОВ «Фенікс-Лаб» за договором № 04-06/6 від 04.06.2008, на виконання якого були виписані податкові та видаткові накладні, рахунки-фактури.

Колегія суддів встановила, що вказані первинні документи складені відповідно до вимог чинного законодавства, що також не спростовується апелянтом.

Посилання апелянта на відсутність розшифровок телефонних розмов позивача, що підтверджують факт понесення витрат зі здійснення господарської діяльності, суд апеляційної інстанції не вважає обгрунтованими, оскільки такі документи не можуть вважатися первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та бути підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Не знаходять свого обґрунтування й доводи апелянта щодо неможливості здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності в АДРЕСА_1, адже остання з 28.12.2002 працює в Пролетарському виробничому управлінні підземного зберігання газу (Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Пролетарське, вул. Промислова, 1), оскільки чинне законодавство не містить заборони щодо виконання особою, яка є одночасно суб'єктом господарювання, робіт за трудовим договором.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № /0 від 20.04.2010.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення № /0 від 20.04.2010 стали висновки, викладені в акті перевірки, згідно з якими ФОП ОСОБА_1 в податкових деклараціях з ПДВ не зазначено операції з поставки товарів, які звільняються від оподаткування та не включила до складу податкових зобов'язань отримані від ТОВ «Фенікс-Лаб» грошові кошти. Також за висновком податкового органу позивачем неправомірно включено до податкового кредиту в податкових деклараціях з ПДВ за грудень 2008 року, липень, вересень, грудень 2009 року суму ПДВ, не підтверджену податковими накладними.

Проте колегія суддів знаходить необґрунтованими такі висновки та зазначає, що відповідно до відповідно до статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг) (пп. 7.5.1 п.7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фенікс-Лаб» на виконання умов договорів, укладених з ФОП ОСОБА_1, були виписані податкові накладні: № 8 від 09.07.2008, № 18 від 01.09.2008, № 25 від 29.09.2008, № 26 від 29.09.208, № 46 від 18.11.2008, які складені відповідно до вимог чинного законодавства, що не спростовується апелянтом.

Згідно з вказаними накладними, позивачем було реалізовано стерилізатори медико-хірургічні для закладів охорони здоров'я ГК-100-ЗМЕ, ВК-75, ВКО-50, ВК-30 (код УКТ ЗЕД ).

Вказані товари віднесено до Переліку лікарських засобів та виробів медичного призначення, операції з продажу яких звільняються від обкладення податком на додану вартість, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1949 від 17.12.2003, чинної на момент виникнення спірних правовідносин.

При цьому в податкових накладних міститься зазначення про звільнення операцій щодо купівлі-продажу вказаних товарів від оподаткування податком на додану вартість.

Доводи апелянта щодо неправомірного включення ФОП ОСОБА_1 до податкового кредиту в податкових деклараціях з ПДВ за грудень 2008 року, липень, вересень, грудень 2009 року сум ПДВ, не підтверджених податковими накладними, спростовуються матеріалами справи, в яких містяться податкові накладні, на підставі яких сформовано податковий кредит за вказаний період, які також відображено у Реєстрах виданих та отриманих податкових накладних.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року в адміністративній справі № 804/12414/14 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 16 березня 2015 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров