Справа № 826/1025/15
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2015 року 08:04 № 826/1025/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Саніна Б.В. при секретарі судового засідання Дмитрієвій В.В. розглянувши у письмовому проваджені адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Крокурс"
до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м.Києві
про визнання протиправним та скасування постанови
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Крокурс» (надалі-позивач/ПрАТ «Крокурс») з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (надалі-відповідач/ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві), в якому просить суд:

1. Визнати незаконними дії ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві щодо винесення постанови про арешт коштів та майна «Крокус».

2. Визнати недійсною постанову ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві про арешт коштів та майна ПрAT «Крокус».

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2015 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В той же час, в судовому засіданні в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору було залучено Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (надалі-третя особа-1/ДАБІ України) та Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві (надалі-третя особа-2/ІДАБК у м. Києві).

В судове засідання з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові, зокрема зазначає, що оскаржувані постанови від 25.12.2014 р. про арешт коштів боржника ВП №45611333 та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №45611333 є протиправними та такими, що винесені відповідачем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» (надалі-Закон №606), оскільки були винесені в межах виконавчого провадження ВП №45611333, яке відкрито державним виконавцем на підставі заяви ДАБІ України, яка в свою чергу не може бути стороною виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ щодо примусового виконання якого було відкрито виконавче провадження винесено ІДАБК у м. Києві. В той же час, позивач зазначає, про те, що на адресу ПрАТ «Крокурс» постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №45611333 від 27.11.2014 р. не надходило, внаслідок чого останній був позбавлений можливості виконати її у встановлений відповідачем строк.

В судове засідання з'явився представник відповідача, який проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить суд в їх задоволенні відмовити з підстав викладених в письмових запереченнях, зокрема зазначає, що позивачем не було виконано, у строк встановлений державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №45611333 від 27.11.2014 р., постанови про стягнення штрафу №111/14/7/26-32/1203/02/3 від 12.03.2014 р. винесеної ІДАБК у м. Києві (надалі-Постанова №111/14/7/26-32/1203/02/3), внаслідок чого відповідачем було винесено оскаржувані постанови від 25.12.2014 р. про арешт коштів боржника ВП №45611333 та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №45611333. Таким чином, відповідно до пояснень відповідача, вищезазначені оскаржувані постанови є правомірними та такими, що винесені ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві з дотриманням норм чинного законодавства.

В судове засідання з'явився представник третьої особи-1, який проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить суд в їх задоволенні відмовити з підстав викладених в письмових запереченнях, зокрема зазначає, що оскаржувані постанови винесені відповідачем правомірно та з дотриманням вимог Закону №606. Крім того, зазначає про необґрунтованість доводів позивача на рахунок протиправності дій відповідача щодо відкриття виконавчого провадження на підставі заяви ДАБІ України, оскільки ДАБІ України є правонаступником ІДАБК у м. Києві, а отже має право звертатися до державної виконавчої служби з відповідними заявами про примусове виконання рішень винесених ІДАБК у м. Києві.

В судове засідання третя особа-2 не з'явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи була належним чином повідомлена, заяв щодо перенесення розгляду справи або слухання справи за її відсутності до суду не подавала, про причини неявки суду не повідомляла.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зважаючи на неявку в судове засідання третьої особи-2 та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, на підставі ст.3 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі-КАС України), суд дійшов висновку про можливість перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах докази, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи-1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва №826/4898/14 від 03.06.2014 р., адміністративний позов щодо визнання протиправною та скасування Постанови №111/14/7/26-32/1203/02/3 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності винесеної 12.03.2014 р. ІДАБК у м. Києві було задоволено в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2014 р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.06.2014 р. було скасовано та постановлено нову, якою в задоволенні позовних вимог ПрАТ «Крокурс» відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, 27.11.2014 р. головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Валявським О.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45611333 щодо примусового виконання Постанови №111/14/7/26-32/1203/02/3 винесеної 12.03.2014 р. ІДАБК у м. Києві та встановлено ПрАТ «Крокурс» строк для самостійного її виконання до 03.12.2014 р.

25.12.2014 р. у зв'язку з невиконанням у строк до 03.12.2014 р. постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №45611333 від 27.11.2014 р., ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №45611333, відповідно до якої ПрАТ «Крокурс» мало сплатити виконавчий збір у розмірі 109 620,00 грн.

Разом з тим, 25.12.2014 р. головним держаним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Валявським В.О. було винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП №45611333 у розмірі 150,00 грн.

В той же час, 25.12.2014 р. відповідачем було винесено постанову про арешт коштів боржника ВП №45611333, на підставі якої було накладено арешт на рахунок ПрАТ «Крокурс» №2524 відкритий в ПАТ «Промінвестбанк», код фінансової установи: 300012 у межах суми, що становить 1 205 970,00 грн.

Разом з тим, 25.12.2014 р. головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Валявським О.А. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №45611333, відповідно до якої було накладено арешт на все майно ПрАТ «Крокурс» у межах суми звернення стягнення, що становить 1 096 200,00 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

Не погоджуючись із винесеними відповідачем постановами від 25.12.2014 р. про арешт коштів боржника ВП №45611333 та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №45611333, вважаючи їх протиправними та такими, що порушують права та охоронювані законом інтереси позивача, ПрАТ «Крокурс» звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон №606.

Відповідно до вимог ст.1 Закону №606 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Водночас, п.6 ч.2 ст.17 Закону №606 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема: постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Разом з тим, відповідно до ст.4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесені посадовими особами Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її територіальних органів, є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Так, ст.19 Закону №606 визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону, зокрема: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.25 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями ч.1 ст.26 Закону №606 визначено підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, зокрема державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у ст.17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст.18 цього Закону; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм, вбачається, що державний виконавець наділений правом вживати заходи примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, в тому числі й виносити постанови про відкриття виконавчого провадження. Більше того, законодавцем встановлений вичерпний перелік підстав для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

В той же час, суд критично ставиться до доводів позивача на рахунок протиправності дій відповідача щодо відкриття виконавчого провадження ВП №45611333 на підставі заяви ДАБІ України, більше того суд не приймає до уваги посилання позивача на рахунок того, що ДАБІ України є неналежною стороною виконавчого провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №150 від 23.04.2014 р. «Питання функціонування територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції» (надалі-Постанова №150), Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві перебуває у стані припинення, як юридична особа публічного права.

Згідно п.2 Постанови №150, Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Держархбудінспекції щодо утворення її територіальних органів як структурних підрозділів апарату в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі.

Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №294 від 14.07.2014 р. «Про затвердження Положення про Державну архітектурно будівельну інспекцію України», Держархбудінспекції доручено забезпечити здійснення її територіальними органами, що ліквідуються, функцій та повноважень, покладених на ці органи, до утворення її територіальних органів як структурних підрозділів апарату Державної архітектурно будівельної інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі.

Водночас, п.1 наказу ДАБІ України «Щодо діяльності деяких підрозділів Державної архітектурно-будівельної інспекції» №272 від 10.10.2014 р., Департамент ДАБІ у м. Києві зобов'язано забезпечити здійснення функцій та повноважень територіального органу, утвореного як структурний підрозділ апарату Держархбудінспекції, покладених на нього Положенням про Департамент архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, затвердженого наказом №225 від 01.10.2014 р., на території м. Києва з 10.10.2014 р.

Відповідно до п.6 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1074 від 20.10.2011 р., права та обов'язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Таким чином, Департамент - територіальний орган утворений як структурний підрозділ апарату ДАБІ України, з 10.10.2014 р. бере участь в реалізації державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду у м. Києві.

Зокрема, з врахуванням вищевикладеного суд приймає до уваги, що ДАБІ України є правонаступником ІДАБК у м. Києві, до якого, у зв'язку з ліквідацією ІДАБК у м. Києві, перейшли права та обов'язки останнього, зокрема й щодо звернення до державної виконавчої служби з відповідними заявами про примусове виконання рішень.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону №606 (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника) державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

В той же час, згідно ч.1, ч.2 та ч.4 ст.52 Закону №606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

В ч.1 та ч.2 ст.57 Закону №606 (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що до повноважень відповідача належить право накладення арешту на рахунки та майно боржника, з метою примусового виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (надалі - Закон №2121) арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до ч.1 цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми (ч.2 ст.59 Закону №2121).

Водночас, в п.10.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.02.2004 р. (надалі - Інструкція №22) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до ст.1074 Цивільного кодексу України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом. Банк приймає до виконання постанову державного виконавця та/або рішення суду, які доставлені до банку самостійно державним виконавцем, слідчим, представником суду, органу державної податкової служби або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є суд, державний виконавець, слідчий, орган державної податкової служби.

В п.10.2 Інструкції №22 передбачено, що арешт за постановою державного виконавця або за рішенням суду накладається на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами в банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків.

Таким чином, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що арешт на кошти накладає державний виконавець, а банківська установа приймає дану постанову до виконання та здійснює зупинення видаткових операцій у відповідності до винесеної постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2014 р. на підставі заяви ДАБІ України №7/26-50/2011/05, ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45611333 щодо примусового виконання Постанови №111/14/7/26-32/1203/02/3 винесеної 12.03.2014 р. ІДАБК у м. Києві щодо стягнення з ПрАТ «Крокурс» штрафу на користь держави у розмірі 1 096 200,00 грн. та встановлено позивачу строк для добровільного її виконання до 03.12.2014 р.

В той же час, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 25.12.2014 р. у зв'язку з невиконанням ПрАТ «Крокурс» Постанови №111/14/7/26-32/1203/02/3 у строк наданий відповідачем для самостійного її виконання, головним державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Валявським О.А. було винесено оскаржувану постанову про арешт коштів боржника ВП №45611333, на підставі якої було накладено арешт на кошти позивача, що містяться на рахунку №2524 відкритого в ПАТ «Промінвестбанк», код фінансової установи:300012 у межах суми, що становить 1 205 970,00 грн.

Разом з тим, 25.12.2014 р. відповідачем було винесено оскаржувану постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №45611333, відповідно до якої було накладено арешт на все майно ПрАТ «Крокурс» у межах суми звернення стягнення, що становить 1 096 200,00 грн. та оголошено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить позивачу в межах суми боргу.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши в судовому засідання пояснення сторін, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 25.12.2014 р. про арешт коштів боржника ВП №45611333 та про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №45611333 є правомірними та такими, що винесені відповідачем з дотриманням норм чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.25 Закону №606 копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Водночас, ч.1 ст.31 Закону №606 визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст.47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Разом з тим, ч.1 ст.27 Закону №606 визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Водночас, п.4.1.1 Інструкції проведення виконавчих дій затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 р. (надалі - Інструкція №74/5) встановлено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. Постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі,

за умов, передбачених для вручення судових повісток.

Так, відповідно до ч.3 ст.33 КАС України судовий виклик або судове повідомлення осіб, які беруть участь у справі, свідків, експертів, спеціалісті, перекладачів здійснюється рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур'єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки, складеного відповідно до ст.34 цього кодексу факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), електронною поштою, телефонограмою, опублікування у друкованому засобі масової інформації.

В той же час, згідно ч.11 ст.35 КАС України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержувати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не була вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №45611333, наданих відповідачем до матеріалів справи, постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45611333 від 27.11.2014 р. ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві було направлено на адресу ПрАТ «Крокурс» (02066, м. Київ, вул. Бориспільська, 9) зазначену у Постанові №111/14/7/26-32/1203/02/3 рекомендованим листом з повідомленням про вручення №803, однак 13.01.2015 р. вищезазначене поштове відправлення №803 було повернуто на адресу відповідача із заначенням на довідці причин поверненя (досилання): «за закінченням встановленого строку зберігання».

Отже, з врахуванням вищенаведеного, оскільки поштове відправлення №803, яким на адресу ПрАТ «Крокурс» було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45611333 від 27.11.2014 р., було не вручене позивачу з незалежних від відповідача причин, суд приходить до висновку, що вищезазначена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №45611333 від 27.11.2014 р. є такою, що вручена позивачу належним чином.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що позивачем у строк встановлений державним виконавцем для добровільного виконання виконавчого документу, Постанову №111/14/7/26-32/1203/02/3 винесену 12.03.2014 р. ІДАБК у м. Києві виконано не було, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо винесення оскаржуваних постанов від 25.12.2014 р. про арешт коштів боржника ВП №45611333 та про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №45611333.

Більше того, суд погоджується з доводами представників відповідача та третьої особи-1, на рахунок того, що вищезазначені оскаржувані постанови є правомірними та такими, що винесені ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві з дотриманням норм чинного законодавства, внаслідок чого в задоволенні позовних вимог позивача суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ч.1, ч.4, ч.5 та ч.6 ст.72 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при. дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до положень ст.94 КАС України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 11, 69, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Крокурс» до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст.185 - ст.187 КАС України відповідно.

Суддя Б.В. Санін