Справа № 2а-5768/12/1370
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-5768/12/1370

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015р. Справа № 9104/178373/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Дрогобицької об’єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби, м.Дрогобич Львівської області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2012р. у справі №2а-5768/12/1370

за позовом Приватного акціонерного товариства “Галка-Дрогобич”, м.Дрогобич Львівської області

до Дрогобицької об’єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби, м.Дрогобич Львівської області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Рішення суду мотивовано тим, що у податкового органу відсутнє право самостійно змінювати призначення платежу, визначеного платником податків при їх сплаті, зокрема, з метою погашення податкового боргу. В свою чергу позивач, перерахувавши кошти, не порушив строків сплати податкового зобов’язання, що виключало застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій, передбачених п.п.17.1.17 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (далі – Закон №2181).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач: Дрогобицька об’єднана державна податкова інспекція Львівської області Державної податкової служби, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при винесенні даного рішення судом неповністю з’ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не враховано абз.2 п.п.16.3.3 Закону №2181, яким передбачено, що якщо платник податків не сплачує пеню разом зі сплатою податкового боргу (його частини) або не визначає її окремо у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеної пропорції), то податковий орган самостійно здійснює розподіл такої сплаченої суми на суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та суму, що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини), та надсилає такому платнику податків повідомлення, в якому міститься зазначена інформація.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до вимог ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, закрите акціонерне товариство “Галка-Дрогобич”, ідентифікаційний код 31945760, зареєстровано 06.12.2004р. виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради. 11.05.2011р. виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради було зареєстровано зміни до установчих документів юридичної особи, зокрема, що стосуються зміни найменування юридичної особи – з закритого акціонерного товариства “Галка-Дрогобич” на приватне акціонерне товариство “Галка-Дрогобич”.

В червні 2010р. Державною податковою інспекцією в Дрогобицькому районі Львівської області проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку своєчасності сплати узгоджених податкових зобов’язань з податку на прибуток, а саме, перевірку дотримання позивачем вимог п.5.3 ст.5 Закону №2181, за результатами якої складено Акт №648 від 15.06.2010р.

В результаті виявлених порушень та на підставі Акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що:

Наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №358 від 18.05.2012р. підтверджено сплату позивачем 1368,00грн. податку з прибутку за І квартал 2010р., в тому числі, 1грн. штрафу у зв’язку із виправленням помилки.

Відповідно до вимог п.7.7 ст.7 Закону №2181, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов’язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення за різними податками, зборами (обов’язковими платежами) – у рівних пропорціях.

Відповідно до вимог п.4.1.1 ст.4 Закону №2181, платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов’язання, яку зазначає у податковій декларації.

Згідно із вимогами п.5.1 ст.5 Закону №2181, податкове зобов’язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Пунктом 5.3.1. ст.5 Закону №2181 передбачено, що платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно із вимогами п.4.1.4 ст.4 цього Закону, податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період що дорівнює: а) календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до вимог п.4.1.5 ст.4 Закону №2181, якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається наступний за вихідним або святковим операційні (банківський) день.

Разом з тим, пунктом 7.7 статті 7 Закону №2181 визначено принцип рівності бюджетних інтересів.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону №2181 передбачено, що джерелами самостійної сплати податкових зобов’язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов’язань і погашення податкового боргу.

Згідно із вимогами п.6 ст.7 Закону України від 20.05.1999р. №679-ХІV “Про Національний банк України”, Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004р. за №377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому, згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції, реквізит “Призначення платежу” платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення “Призначення платежу”. Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, тому суми податкових зобов’язань або податкового боргу з урахуванням пп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону №2181 слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов’язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Законом №2181, який був спеціальним законом з питань оподаткування і був чинним до 31.12.2010р., встановлено порядок погашення зобов’язань юридичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовувались до платників податків, визначав вичерпний перелік заходів, які вживалися контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків. Не передбачено таких повноважень і згідно вимог Закону України “Про державну податкову службу”.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов’язань, передбачено п.7.7. ст.7 Закону №2181, податковий орган не був наділений правом чи обов’язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст.9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов’язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Що стосується застосування податковими органами заходів відповідальності за порушення платником податків пункту 7.7 статті 7 Закону, то з аналізу норм Закону, які встановлюють відповідальність за порушення податкового законодавства, вбачається, що перелік таких порушень є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Серед зазначених порушень немає недотримання порядку погашення податкової боргу та податкових зобов’язань, встановленого пунктом 7.7 статті 7 Закону №2181.

Відтак, чинним законодавством України не передбачено застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобов’язань у порядку календарної черговості їх виникнення. У вказаних випадках до платника податків вживаються передбачені Законом заходи примусового стягнення податкового боргу, а також застосовуються штрафні санкції за порушення граничних строків сплати податкових зобов’язань.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у податкового органу відсутнє право самостійно змінювати призначення платежу, визначеного платником податків при їх сплаті, зокрема, з метою погашення податкового боргу. В свою чергу, позивач, перерахувавши кошти, не порушив строків сплати податкового зобов’язання, що виключало застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій, передбачених п.п.17.1.17 п.17.1 ст.17 Закону №2181.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об’єктивно і всебічно з’ясованих обставинах справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, –

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Дрогобицької об’єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2012р. у справі №2а-5768/12/1370 за позовом Приватного акціонерного товариства “Галка-Дрогобич” до Дрогобицької об’єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2012р. у справі №2а-5768/12/1370, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга