Справа № 826/3816/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/3816/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

24 березня 2015 року 10:55 №826/3816/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Давиденко Л.В., за участю представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Е С У»

до

державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 24 березня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз’яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Е С У» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» за період з 01.07.2014 по 31.07.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Е С У» пункту 198.6 статті 198, пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за липень 2014 року на суму 234 843,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.02.2015 №27/26-59-22-08/38464859 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Е С У» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» за договорами поставок від 01.07.2014 №1437, від 04.07.2014 №1437/1.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Е С У» (покупець) укладено типові договори поставок від 01.07.2014 №1437 та від 04.07.2014 №1437/1, відповідно до яких постачальник зобов’язується поставити покупцеві обладнання та комплектуючі, що зазначені у додатках №1 до договорів, а покупець – приймати та оплачувати товар на умовах договорів.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договорів поставок від 01.07.2014 №1437, від 04.07.2014 №1437/1; додатків до договорів; витягу з журналу видачі довіреностей; довіреностей за відповідні періоди; подорожніх листів вантажного автомобіля за відповідні періоди; рахунків на оплату за відповідні періоди; видаткових накладних за відповідні періоди; податкових накладних за відповідні періоди; платіжних доручень за відповідні періоди; витягів з Єдиного реєстру податкових накладних за відповідні періоди; податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року.

Також позивачем надано суду копії договорів із третіми особами як доказ ділової доцільності придбання у товариства з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» обладнання, копії актів списання матеріалів, накладних на переміщення товару.

Крім того, листом товариства з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» від 17.02.2015 №150217-1, останнє повідомляло позивача про те, що постійно знаходиться за адресою своєї державної реєстрації, звітує перед органами державної податкової служби, своєчасно сплачує нараховані податки, ніяких перевірок та зустрічних звірок по взаємовідносинам із товариством з обмеженою відповідальністю «Е С У» товариство з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» не проходило, тому висновки акту перевірки по позивачу є цілком незрозумілими.

У свою чергу, державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених товариством з обмеженою відповідальністю «Е С У» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» вказано на те, що товариство з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» придбало товар у контрагентів по яким неможливо провести зустрічну звірку.

Суд звертає увагу, що контролюючим органом не досліджувались первинні документи по господарським операціям здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «Е С У» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кул Терм».

Висновки про порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені контролюючим органом по ланцюгу контрагентів, а саме по товариству з обмеженою відповідальністю «Асторг центр», з яким у позивача безпосередньо господарських взаємовідносин не було.

Висновки щодо відсутності реальності господарських операцій за договорами поставок від 01.07.2014 №1437, від 04.07.2014 №1437/1 здійснено виключно на припущеннях державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, які нічим не підтверджені.

Окрім того, рух активів придбаних позивачем у товариства з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» підтверджується складськими первинними документами, які містяться в матеріалах справи; договорами з третіми особами, в ході виконання яких позивачем використовувалось обладнання придбане у товариства з обмеженою відповідальністю «Кул Терм».

Так, відповідачем не досліджувались первинні документи по господарським взаємовідносинам товариства з обмеженою відповідальністю «Е С У» та товариства з обмеженою відповідальністю «Кул Терм», а аналіз взаємовідносин між товариством з обмеженою відповідальністю «Е С У» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кул Терм» за договорами поставок від 01.07.2014 №1437, від 04.07.2014 №1437/1 свідчить, що:

- контролюючим органом не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагента позивача;

- всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки податкового органу в спірних правовідносинах базуються на аналізі обставин, які не можуть бути самостійною підставою для нарахування суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток;

- під час перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Е С У» відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Кул Терм»;

- відсутні докази порушення фіскальних інтересів держави внаслідок взаємовідносин позивача та товариства з обмеженою відповідальністю «Кул Терм».

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), “Булвес” АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено та підписано 27.03.2015