Справа № 314/6633/14-а
Суддя: Кіяшко В. О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 314/6633/14-а
Провадження № 2-а/314/7/2015 Номер рядка звіту 90
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2015 м.Вільнянськ Суддя Вільнянського районного суду Запорізької області Кіяшко В.О., розглянувши в приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому вказав, що він є інвалідом 2 групи внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. У відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому має виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Але, всупереч вимогам вказаного Закону та п. 3 ст. 22 Конституції України, щорічна одноразова грошова допомога на оздоровлення у 2013-2014 роках виплачувалась не в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Позивач має статус інваліда 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на щорічну разову допомогу в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб. Враховуючи те, що у 2013-2014 році сплата одноразової грошової допомоги здійснювалася відповідачами у порядку абсолютно тотожному її сплаті в 2004 році та на підставі аналогічних законодавчих актів, що і в 2004 році, тобто без врахування доходів та вимог зазначених в рішенні Конституційного Суду України, вважаю, що сума недоплати, яка творилася за 2013-2014 рік внаслідок неправомірних дій відповідача повинна бути виплачена ним в повному обсязі.

У зв'язку з чим позивач просив суд Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області під час проведення виплати одноразової щорічної допомоги по ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату щорічної разової допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2013-2014 роки з урахуванням раніше сплачених сум.

Управління праці та соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області надіслало заперечення проти позову, в якому просило відмовити позивачу у задоволенні його вимог, посилаючись на те, що підстав для здійснення перерахунку пенсії немає та в управління немає заборгованості перед позивачем.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності до ст. 183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті інших, або нових законів або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Згідно із ст. 64 Конституції конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, окрім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічна допомога на оздоровлення для учасників ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, визначених на момент виплати.

Як вбачається із позовної заяви та підтверджено матеріалами справи позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області.

Вирішуючи вимоги в частині зобов'язання УПСЗН сплатити позивачу нарахування передбаченої ст. 48 Закону № 796-ХІІ від 28.02.1991р. щорічної допомоги на оздоровлення, суд, спираючись на положення ст. ст. 19, 46 Конституції України, ст. 48 Закону № 796-ХІІ від 28.02.1991р., на положення Законів України «Про державний бюджет» щодо встановлення розміру мінімальної заробітної плати, прийшов до висновку про неможливість звуження змісту права позивача на гарантований державною соціальний захист та обов'язку держави в особі відповідача по справі забезпечити належний матеріальний рівень позивача, який має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Відповідно до п.17 ч.1 ст. 87 Бюджетного Кодексу України, до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 671 цього Кодексу), належать видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки, запобігання виникненню та ліквідації надзвичайних ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Згідно абз.8 п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 БК України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання БК України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 63 Закону № 796-ХІІ передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2014 році встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними програмами.

В 2014 році нормативні акти Кабінету Міністрів України з приводу встановлення розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення особам, визначених ст.48 Закону № 796-ХІІ, не приймалися.

Таким чином, у 2014 році нарахування одноразової допомоги на оздоровлення повинно здійснюватися відповідно до ст.48 Закону № 796-ХІІ.

Застосування відповідачем положень Постанови КМУ №562 при нарахуванні одноразової допомоги на оздоровлення суперечить положенням закону та не може бути віднесено до реалізації права визначеного ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

За таких обставин, суд вважає, що позивач має право на отримання щорічної разової грошової допомоги за 2014 рік в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідками пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Судом встановлено, що з позовом позивач звернулась до суду 20 листопада 2014року, про що свідчить штамп суду.

Суд не знаходиться підстав для поновлення строку звернення до суду за 2013р., таким чином, позовні вимоги в цій частині повинні бути залишені без розгляду.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», а також ст.ст. 6-14, 71, 86, 99-103, 159-163, КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірах, нижчих ніж передбачено частиною четвертою статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 рік відповідно до положень частини четвертої 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, встановлених на день виплати, з урахуванням виплаченої суми.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Позовні вимоги за 2013рік - залишити без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, її копії шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції - Вільнянський районний суд Запорізької області заяви за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України.

Суддя:В. О. Кіяшко

12.02.2015