Справа № 826/3907/14
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2015р. м. Київ К/800/56929/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
секретар судового засідання - Кошелєва С.В.;

за участю представника позивача - Сидоренка В.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трау Нутришин Укр» до Вінницької митниці Міністерства доходів і зборів України про скасування рішень про коригування митної вартості товарів, що переглядається за касаційною скаргою Вінницької митниці Міністерства доходів і зборів України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ТОВ «Трау Нутришин Укр» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Вінницької митниці Міндоходів (далі - Митниця) про визнання протиправними та скасування рішень.

Зазначали, що оскаржуваними рішеннями Митниці визначено митну вартість ввезених позивачем товарів (кормові добавки DL-метіонін та L-треонін) за другим (ціною на ідентичні товари) і шостим (резервним) методами відповідно, та відмовлено у прийнятті митної декларації Товариства у зв'язку з таким коригуванням.

Посилаючись на те, що надали митному органу усі необхідні документи, що підтверджують достовірність визначення митної вартості за ціною контракту, просили визнати протиправним і скасувати рішення Митниці від 5 листопада 2013 року № 401000003/2013/000194/1 та від 5 листопада 2013 року № 401000003/2013/000195/1.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі Митниця, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, представника позивача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що відповідно до зовнішньоекономічного контракту з «Evonic Industries AG» (виробник) у листопаді 2013 року позивачем ввезено на митну територію України партію кормових добавок: DL-метіонін та L-треонін. Задекларована позивачем митна вартість, обчислена за ціною договору, склала 53 800 євро та 32 000 євро відповідно.

На підтвердження заявленої вартості, окрім митної декларації, Товариство надало Митниці такі документи: зовнішньоекономічний контракт; декларацію митної вартості; інвойси; комерційні пропозиції; специфікації; сертифікати товару.

Митницею запропоновано надати додаткові документи на підтвердження вартості: бухгалтерську документацію; висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені експертними організаціями; каталоги, специфікації, прайс-листи виробника, інформацію біржових організацій про вартість сировини.

Позивачем надано до Митниці висновок ДП «Держзовнішінформ», у якому, на основі поданих Товариством документів, а також листа виробника товару, наданого у відповідь на запит експерта, зазначено про відповідність задекларованої ціни рівню цін виробника. Також подано митну декларацію країни відправлення.

Після цього позивачу відмовлено в митному оформленні ввезеного товару та винесено рішення від 5 листопада 2013 року № 401000003/2013/000195/1 та від 5 листопада 2013 року № 401000003/2013/000194/1 про визначення митної вартості в розмірі 56 000 євро та 39 500 євро відповідно. Застосовано другий метод визначення митної вартості на підставі відомостей про ціну на ідентичні товари автоматизованої інформаційної бази Держмитслужби (щодо товару DL-метіонін) та шостий (резервний) метод (щодо товару L-треонін)

Відповідач обґрунтував свої рішення тим, що у поданих позивачем документах містяться розбіжності (які саме не уточнено), а також наявністю інформації про вищу ціну митного оформлення ідентичних товарів.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції, а апеляційний суд погодившись з таким висновком, виходили з того, що сумнів митного органу у задекларованій вартості є необґрунтованим, а подані позивачем документи підтверджують достовірність визначення митної вартості за ціною контракту.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу (МК) України від 13 березня 2012 року № 4496-VI митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою презюмується правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеним висновком кореспондуються положення пункту 2 частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України, за змістом якої Митниця має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з оскаржуваного рішення Митниці, у ньому не конкретизовано які саме розбіжності у поданих документах стали підставою для сумніву у задекларованій вартості.

У запереченнях на позов Митниця пояснила, що такою суперечливістю є різні місця поставки, зазначені у інвойсі (СІР Корделівка) та у специфікаціях до контракту (СІР Бараніковка).

Судами встановлено, що це не відповідає дійсності, оскільки у специфікаціях до контракту місце поставки зазначено як СІР Корделівка.

Оскільки наведене було єдиною підставою для виникнення сумнівів у контрактній вартості товару, то такі сумніви вбачаються необґрунтованими, а значить у Митниці не було правових підстав витребувати додаткові документи і коригувати митну вартість.

З викладеного вбачається, що суди дійшли правильного висновку про задоволення цього позову.

Посилання відповідача на розбіжності у документах, поданих Товариством після коригування митної вартості (в процедурі оскарження відповідного рішення), зокрема, на інформацію про страхування, не можуть прийматися до уваги, оскільки предметом цього спору є правильність здійсненого коригування на підставі документів, поданих при митному оформленні.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Вінницької митниці Міністерства доходів і зборів України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов