Справа № 486/30/15-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 486/30/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бобровський І.М.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Яковлева Ю.В.,

- Вербицької Н. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 лютого 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 (далі - позивач, або ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області (далі - відповідач, або УПСЗН Южноукраїнської міської ради Миколаївської області), в якому просив визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області незаконними та неправомірними щодо вимагання від позивача довідки про право на пільги, зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області поновити позивача в Єдиному державному автоматизованому реєстрі, осіб, які мають право на пільги та поновити надання позивачу пільг за соціальною ознакою згідно Закону України «Про міліцію» без надання довідки до Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про право на пільги.

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 лютого 2015 року вказаний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі заявлені вимоги, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом норм матеріального права, неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Виходячи з приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України, а також враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, для одержання пільг 10.12.2014 року позивач звернувся до УПСЗН Южноукраїнської міської ради Миколаївської області з відповідною заявою та надав копію посвідчення пенсіонера МВС з пред'явленням оригіналу цього документу.

На вказану заяву, листом від 22.12.2014 року № 11226/07, УПСЗН Южноукраїнської міської ради Миколаївської області позивача повідомлено, що з 01.01.2014 року відшкодування пільг позивачу не здійснюється, оскільки постановою Вищого адміністративного суду України від 17.12.2013 року скасовано правові підстави для видачі довідки про право на пільги.

24.12.2014 року позивач повторно звернувся із заявою до УПСЗН Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про відновлення надання пільг.

Листом УПСЗН Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 11433/07 від 30.12.2014 року позивачу було відмовлено у відновленні надання пільг у зв'язку з ненаданням позивачем довідки про право на такі пільги.

Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи у задоволенні заявлених позивачем вимог, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст. 22 Закону України «Про міліцію» право на знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива надається звільненим зі служби за віком, через хворобу або за вислугою років, тобто пільги надаються особам, звільненим з органів внутрішніх справ за підпунктами «а», «б» пункту 63, підпунктами «а», «б» пункту 64 та підпунктами «а», «б» пункту 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114.

Оскільки позивач звільнений на підставі підпункту «в» пункту 64 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України від 29.07.1991 року № 114 - через обмежений стан здоров'я, суд першої інстанції дійшов висновку, що права на пільги після звільнення останній не має.

Крім того, доходячи вказаного висновку, суд першої інстанції послався на висновки постанови Вищого адміністративного суду України від 17.12.2013 року № К-800/60619/13, якою ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні його вимог про визнання незаконною відмову УМВСУ в Миколаївській області щодо видачі довідки про підтвердження права на передбачені ст. 22 Закону України «Про міліцію» пільги з посиланням на відсутність на це правових підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача з огляду на викладене.

Так, відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію» (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Згідно п. 1 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117, Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України. Реєстр складається з баз даних Мінсоцполітики, Міністерства соціальної політики Автономної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінь праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурних підрозділів з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад.

Пунктом 5 названого Положення встановлено, що для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім'ї на пільги (з пред'явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, пред'являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» зобов'язано органи, заклади і установи Міністерства внутрішніх справ України передати відповідним управлінням праці та соціального захисту населення інформацію про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, перебувають або перебували на обліку у зазначених органах, закладах і установах.

За змістом наведених вище положень чинного законодавства України, обов'язковою умовою для включення позивача до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, є надання до Управління праці та соціального захисту населення документів, визначених п. 5 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, в тому числі, довідки відповідного органу МВС України про наявність права на пільги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, звертаючись до відповідача з заявою про постановлення позивача на облік в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають пільги останнім не було надано документів, які підтверджують право пільговика та членів його сім'ї на пільги.

Посилання позивача на те, що єдиним документом, що дає право останньому на пільги у контексті застосування статті 22 Закону України «Про міліцію» є посвідчення пенсіонера МВС, згідно якого позивачу призначено пенсію за вислугою років, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки порядок пенсійного забезпечення певних категорій осіб з відповідним врахуванням вислуги років, який визначений Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та на підставі якого позивачу призначена пенсії за вислугою років, не встановлює будь-яких пільг для цих осіб.

Перелік осіб за якими зберігається право на пільги за Законом України «Про міліцію» визначений у ст. 22 цього Закону.

Так, за змістом ч. 6 зазначеної статті 22 Закону України «Про міліцію» за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

Порядок та умови проходження служби в міліції згідно з частиною 1 статті 18 зазначеного Закону регламентуються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114.

Так, у пункті 64 зазначеного Положення закріплено перелік підстав для звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу зі служби.

Підстави звільнення за якими передбачено право на збереження пільг, встановлених Законом України «Про міліцію», які визначені у ч. 6 ст. 22 цього Закону, а саме: за віком, хворобою або вислугою років, відповідають підпунктам «а», «б» зазначеного пункту 64 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ.

В рішенні Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 1-16/99 визначено, що аналіз змісту і структури правових норм, викладених у ч. 6 ст. 22 Закону України «Про міліцію», свідчить, що вони за формою диспозиції - уповноважуючими, за колом суб'єктів - спеціальними, а за роллю у механізмі правового регулювання - загальними. Розбіжність у розумінні та застосуванні норм права, що розглядаються, зумовлена тим, що, по-перше, абсолютна визначеність їх гіпотез супроводжується відносною визначеністю та відсильним характером їх диспозицій; по-друге, явні ознаки цих норм як спеціальних за колом суб'єктів, на яке поширюється їх чинність, не завжди дають змогу виокремити таку їх визначальну рису, як загальних норм щодо конкретних норм, сформульованих в статті 22 Закону України «Про міліцію», а також щодо всіх інших конкретних положень, що передбачають пільги для працівників міліції, тобто ще кількох статей названого Закону. Лише врахування цих та інших особливостей норм, що підлягають офіційному тлумаченню, дає точне і однозначне їх розуміння, яке досягається шляхом буквального тлумачення, врахування співвідношення і взаємодії загального, особливого та одиничного, і не потребує обмеження чи розширення або будь-яких уточнень їх словесного викладу.

Тобто, Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав на обов'язкове буквальне тлумачення норм Закону задля правильного визначення правової позиції у правовідносинах, які випливають із Закону України «Про міліцію», в тому числі, й щодо пільг після звільнення зі служби.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач був звільнений із органів внутрішніх справ відповідно до підпункту «в» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - через обмежений стан здоров'я, тобто не з підстав, передбачених ч. 6 ст. 22 Закону України «Про міліцію».

Таким чином, оскільки позивача звільнено з підстав саме пункту 64 «в» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, виходячи з буквального тлумачення статті 22 Закону України «Про міліцію», права на пільги після звільнення він не має.

Колегія суддів наголошує, що розмежування підстав звільнення за вказаними категоріями є визначальним при вирішенні спору про право на пільги, передбачені статтею 22 Закону України «Про міліцію», і визначає таке право виключно для осіб, звільнених за віком, хворобою або вислугою років.

Тобто, незалежно від наявності умов для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на збереження установлених Законом України «Про міліцію» пільг має лише працівник міліції, звільнений зі служби з підстав, визначених у статті 22 цього Закону - за віком, хворобою або вислугою років.

Зазначена правова позиція висловлена в рішеннях Верховного Суду України № 21-170а12 від 26.06.2012 року, № 21-96а13 від 23.04.2013 року, № 21-66а14 від 13.05.2014 року, які відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування в судовій практиці.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, позивач звертався до суду з позовом про визнання незаконною відмову УМВСУ в Миколаївській області щодо видачі довідки про підтвердження права на передбачені ст. 22 Закону України «Про міліцію» пільги по оплаті житла та всіх видів комунальних послуг, проте постановою Вищого адміністративного суду України від 17.12.2013 року № К-800/60619/13 даний позов позивача залишений без задоволення.

При цьому, вирішуючи спірне питання, Вищий адміністративний суд України виходив з відсутності правових підстав для видачі позивачу довідки про право на пільги з огляду на те, що останнього звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до підпункту «в» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - через обмежений стан здоров'я - в запас, тобто не з підстав, передбачених частиною 6 статті 22 Закону України «Про міліцію».

Тобто, судовим рішення, що набрало законної сили встановлено відсутність правових підстав для видачі позивачу довідки про право на пільги.

Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 198 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 лютого 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 лютого 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: /М.П. Коваль/

Суддя: /Ю.В. Яковлев/

Суддя: /Н.В. Вербицька/