Справа № 591/7931/14-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 р. Справа № 591/7931/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 27.01.2015р. по справі № 591/7931/14-а

за позовом Управління соціального захисту населення Сумської міської ради

до ОСОБА_1 третя особа ОСОБА_2

про стягнення виплаченої соціальної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Управління соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - управління) звернулось з позовом до ОСОБА_1 вимоги якого мотивувало тим, що згідно з заявами відповідача від 14 червня 2013 року та 05 грудня 2013 року їй з врахуванням декларації про доходи, майновий стан та поданих документів була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям щомісячно на період з 01 червня 2013 року по 30 листопада 2013 року та з 01 грудня 2013 року по 31 травня 2014 року. В результаті проведеної управлінням перевірки даних, наданих відповідачкою та інформації отриманої з Управління ДАІ, встановлено, що відповідачка не повідомила управління та не задекларувала у декларації про доходи, що у власності її сім'ї є два автомобіля та мопед який зареєстрований за її чоловіком ОСОБА_2, тобто надана недостовірна інформація про доходи, що призвело до надмірної виплати їй бюджетних коштів, з місяця, в якому виявлено порушення на суму 91189 грн. 52 коп. Відповідно до письмових пояснень відповідачки наданих управлінню від 28 липня 2014 року, у володінні її сім'ї завжди був тільки один автомобіль та був період коли вона користувалася за довіреністю автомобілем на який мала намір офіційно обміняти власний автомобіль, в цей же період її власним автомобілем користувалася за довіреністю особа з якою вона в подальшому і здійснила обмін транспортних засобів. Відповідно до пункту 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 250 від 24 лютого 2003 року передбачено, що соціальна допомога не призначається у разі, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму). Відповідно до пункту 25 вказаного Поряд передбачено, що виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надмірно виплачені кошти,-з місяця, в якому виявлено порушення. 21 серпня 2014 року, відповідачці було направлене лист-повідомлення з пропозицією повернути виплачені кошти в добровільному порядку. Оскільки належна до повернення сума в розмірі 91189 грн. 52 коп. не повернута, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь кошти, виплачені малозабезпеченим сім'ям у розмірі 91189 грн. 52 коп..

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 27.01.2015 року позов Управління соціального захисту населення Сумської міської ради задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Сумської міської ради кошти в сумі 91189,52 гривень.

ОСОБА_1, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції під час ухвалення зазначеної постанови неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми матеріального та процесуального права, а висновки не відповідають обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 27.01.2015 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Посилається на те, що у період з 01.06.2013 року по 31.05.2014 року ні ОСОБА_1, ні її родина не мали у власності двох автомобілів, оскільки один з автомобілів- «ВАЗ», вони обміняли на автомобіль «Форд», який і оформили на своє ім`я.

Третя особа в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Позивач та відповідач в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи третьої особи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що відповідачка звернулася 14 червня 2013 року до позивача з заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, подала декларацію про доходи та майновий стан осіб, в розділі 4 декларації про доходи вказала, що має у власності автомобіль марки ВАЗ 2102, 1976 року випуску, зазначивши, що ОСОБА_3 (чоловік), транспортних засобів у власності не має, інших транспортних засобів сім'я також не має (а.с. 5-8).

05 грудня 2013 року відповідачка також звернулася до позивача з заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, подала декларацію про доходи та майновий стан осіб, в розділі 4 декларації про доходи вказала, що має у власності автомобіль марки FORD Transit, номерний знак НОМЕР_1, 1992 року випуску, зазначивши, що діти та чоловік транспортних засобів у власності не мають, інших транспортних засобів сім'я також не має (а.с. 12-14).

На підставі поданих нею документів їй була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям на період з 01 червня 2013 року по 30 листопада 2013 року та з 01 грудня 2013 року по 31 травня 2014 року у загальному розмірі 91189 грн. 52 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 70).

Проведеною управлінням перевіркою наданих відповідачкою відомостей, встановлено, що відповідачка не повідомила управління та не задекларувала у декларації про доходи, що у власності її сім'ї є два автомобіля, які зареєстровані за нею.

Так, згідно довідки Управління Державної автомобільної інспекції від 06 серпня 2014 року, з 13 березня 2007 року за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль ВАЗ 2102, номерний знак НОМЕР_2, 22 липня 2014 року, вказаний автомобіль знятий з обліку. 14 травня 2013 року за ОСОБА_1, зареєстрований автомобіль FORD Transit, номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 20).

Наявність у родини мопеда не впливає на можливість отримання допомоги, оскільки цей транспортний засіб (з огляду на об'єм двигуна 49,9 куб.см) не є об'єктом оподаткування (п. 10 Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 250 від 24 лютого 2003 року).

В цій частині постанова суду першої інстанції позивачем не оскаржена.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що у період з 15 травня 2013 року по 22 липня 2014 року, у власності родини заявника ОСОБА_1 перебувало два автомобілі, які були зареєстровані на праві власності, проте колегія суддів не погоджуючись з висновком суду першої інстанції виходить з наступного.

Положеннями ч.1 ст.204 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року № 435-ІУ щодо презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.328, ч.1, ч.4 ст.202, ч.1, ч.2 ст.207 п.3 ч.1 ст.208, ч.1 ст.334 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року № 435-ІУ щодо набуття права власності на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, яке вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а також можливості вчинення між фізичними особами у належній письмовій формі правочинів на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що продаж, обмін, дарування чи інші угоди щодо оформлення права власності на транспортні засоби повинні проходити відповідну реєстрацію та посвідчення у встановленому законом порядку, виходячи з наступного.

Згідно ст. 334 ЦК України за загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Жоден закон України не пов'язує момент переходу права власності на автотранспортний засіб з державною реєстрацією цього засобу.

Положеннями п.1 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 щодо заборони експлуатації транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекцїї, передбачено те, що зазначений Порядок встановлює виключно процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Порядок не регулює правовідносини щодо порядку переходу права власності на рухоме майно - транспортні засоби.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що законодавство України не пов`язує перехід права власності на транспортний засіб з його державною реєстрацією.

Дійсно документи на перереєстрацію були оформленні без врахувань положень Порядку (договори не засвідчені, укладені не у визначених установах), але це не свідчить про відсутність реального договору купівлі-продажу та реальної передачі майна, та за законом автоматично не тягне недійсність чи нікчемність угод. На підтвердження ОСОБА_1 надала до суду рукописні тексти угод та документів щодо обміну автомобілів (нотаріально не посвідчені та не зареєстровані у встановленому порядку) та технічні документи на транспортні засоби. При цьому, колегія суддів зазначає, що на виконання договорів в подальшому, були вчинені дії щодо перереєстрації як мопеду, так і автотранспортних засобів.

Докази оспорювання правочинів суду не надані.

Тобто, фактично ОСОБА_1 вважала, що один з транспортних засобів вибув із власності її та її сім`ї. В подальшому, як свідчать матеріали справи, 22.07.2014 року автомобіль ВАЗ 2102, номерний знак НОМЕР_2, що був зареєстрований за ОСОБА_1 за вих..№10/69 від 13.01.2015 знято з обліку.

Судом першої інстанції , не правильно застосовано до спірних правовідносин положення Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Відповідно до п.10, п.28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 250 щодо припинення виплати призначеної допомоги та повернення чи стягнення надмірно виплачених коштів виключно у разі, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її майновий стан (у тому числі наявність у власності чи володінні більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму)), що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу, внаслідок чого були надміру виплачені кошти.

Таким чином, оскільки відповідальність настає за приховування (навмисна дія) та навмисно подані недостовірні дані про її майновий стан, то колегія суддів зазначає, що не вбачає приховування та навмисного подання недостовірних даних по декларуванню транспортних засобів щодо кількості транспортних засобів у власності її родини, що вплинуло на прийняття рішення про надання соціальної допомоги, внаслідок чого були надміру виплачені кошти.

Невірне, з урахуванням Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення автотранспортних засобів не може свідчити про наявність приховування та умислу з боку відповідача.

Отже, стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Сумської міської ради коштів в сумі 91189,52 гривень є неможливим, оскільки не доведено законодавчо встановлених підстав стягнення.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позову.

При цьому колегія суддів вважає необхідним зазначити на помилковості додаткових доводів представника відповідача, викладених у письмовій заяві, що оскільки скасований податок з власників транспортних засобів, то і неможливо враховувати кількість автомобілів, при визначенні допомоги, оскільки діяв збір за першу реєстрацію транспортного засобу, що передбачалося Податковим Кодексом України.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 27.01.2015р. по справі № 591/7931/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г. Тацій Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 23.03.2015 р.