Справа № 813/8811/14
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року № 813/8811/14

о 18 год. 40 хв. м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., судді Клименко О.М., Мартинюк В.Я., секретар судового засідання Саковець Б.П., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом ОСОБА_1,
до Міністерства оборони України, представник - Матлай Й.І.
про визнання протиправним і скасування пункту 1 наказу за № 769 від 05.12.2014 року

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України із адміністративним позовом в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати п.1 наказу Міністра оборони України № 769 від 05 грудня 2014 року про увільнення ОСОБА_1 з посади начальника Яворівської КЕЧ району та призначення ОСОБА_1 начальником КЕВ м. Запоріжжя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.07.2014 року позивачем направлено рапорт на ім'я начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління про зарахування кандидатом на вакантну посаду начальника КЕВ м. Хмельницький. Вищевказаний рапорт позивачем подано згідно п. 4.14 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», яким встановлено, що переміщення по службі в іншу місцевість військовослужбовців, які мають потребу за станом свого здоров'я або за станом здоров'я членів сім'ї змінити місце служби і проживання, а також за сімейними обставинами та з інших поважних причин, провадиться на особисте прохання згідно п. 82 Положення на рівнозначні або нижчі посади за рапортом військовослужбовця, поданим за підпорядкуванням.

19.09.2014 року позивачу на співбесіді у Головному квартирно-експлуатаційному управлінні Збройних Сил України запропоновано вищу посаду начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя. З даним переводом позивач не погодився. Однак всупереч волі позивача за поданням ТВО начальника ЗАХ ТЕР КЕУ полковника В.С. Сапіги та начальника Головного КЕУ ЗС України Я.О.Грузинської винесено спірний наказ Міністром Оборони України про призначення позивача на посаду начальника КЕВ м. Запоріжжя.

Крім цього позивач вказує, що згідно п. 4.10 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», особи офіцерського складу призначаються на вищу посаду за умови відповідності їх рівня військової освіти рівню військової освіти за майбутньою посадою. Рівень освіти позивача не відповідає вимогам спірного призначення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена в запереченнях на адміністративний позов, відповідач вказує про те, що згідно з п. 82 Положення, призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема, на вищі посади - у порядку просування по службі. Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця.

Переміщення ОСОБА_1 без його згоди в порядку просування по службі на вищу посаду начальника КЕВ м. Запоріжжя відбулось відповідно до діючих норм законодавства та не спричинило і не могло спричинити порушення законних прав позивача. З огляду на що, позов щодо скасування наказу Міністерства оборони України від 05 грудня 2014 року № 769, яким це переміщення було оформлене, є безпідставним. Крім цього, відповідач зазначає, що ним не порушено п. 4.10 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», оскільки 03.11.2014 року Міністром оборони України видано наказ №782 Про затвердження Змін до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України і згідно з внесеними змінами перше речення абзацу п'ятого п. 4.10 цієї ж Інструкції, на яке посилається позивач, було викладене у новій редакції, а саме: «Особи офіцерського складу призначаються на вищу посаду за умови відповідності їх рівня військової освіти рівню військової освіти за майбутньою посадою або за рішенням Міністра оборони України з нижчим рівнем військової освіти з урахуванням набутого досвіду служби з дотриманням вимог пунктів 83, 85 Положення».

Спірний наказ від 05.12.2014 року № 769 підписаний саме Міністром оборони України, що відповідає вимогам п.4.10 зазначеної Інструкції, а доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю, з вказаних підстав.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

05.12.2014 року Міністром оборони України підписаний наказ (по особовому складу) за № 769 в якому зазначено, що згідно п. 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України осіб офіцерського складу увільнити від займаних посад і призначити:

1. Підполковника ОСОБА_1, начальника Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, начальником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя Південно-східного територіального Квартирно-експлуатаційного управління.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008 із змінами і доповненнями на час спірних правовідносин, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 р. N 170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 р. за N 438/16454із із змінами і доповненнями на час спірних правовідносин, КАС України.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно п. 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України

Призначення військовослужбовців на посади здійснюється:

1) на вищі посади - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади:

у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби);

для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця;

за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

за сімейними обставинами - на особисте прохання;

з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестації;

у зв'язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності;

3) на нижчі посади:

у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестації;

за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання;

у зв'язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

у порядку реалізації накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;

4) у зв'язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;

5) у зв'язку із закінченням строку перебування на посаді.

Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад. У разі коли штатом (штатним розписом) передбачено два військові звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або більший посадовий оклад.

Призначення військовослужбовців на інші посади також здійснюється у випадках, передбачених пунктами 103 і 104 цього ж Положення.

Згідно п. 4.10. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, особи офіцерського складу можуть бути призначені на вищу посаду за умови відповідності їх рівня військової освіти рівню військової освіти за майбутньою посадою. За окремими спеціальностями, за якими у військових навчальних закладах не здійснюється підготовка фахівців оперативно-стратегічного і оперативно-тактичного рівнів, призначення осіб офіцерського складу на вищу посаду за фахом з вищим рівнем військової освіти здійснюється за умови наявності у військовослужбовця освітньо-кваліфікаційного рівня «магістр» за спеціальністю, отриманою у вищому навчальному закладі України, спорідненою з ВОС за вищою посадою.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються подання чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом не враховуються заперечення відповідача, щодо правомірності спірного наказу та відповідність його вимогам абз. 5 п. 4.10. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, оскільки факт невідповідності рівня військової освіти позивача рівню військової освіти за майбутньою посадою - начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя Південно-східного територіального Квартирно-експлуатаційного управління, сторонами у справі визнаються, відтак вказана обставина доказуванню не підлягає. На момент прийняття спірного наказу - 05.12.2014 року абз. 5 п. 4.10. згаданої Інструкції був чинним в редакції - «особи офіцерського складу можуть бути призначені на вищу посаду за умови відповідності їх рівня військової освіти рівню військової освіти за майбутньою посадою».

Зміни до цього ж пункту Інструкції які передбачають, що: «особи офіцерського складу призначаються на вищу посаду за умови відповідності їх рівня військової освіти рівню військової освіти за майбутньою посадою або за рішенням Міністра оборони України з нижчим рівнем військової освіти з урахуванням набутого досвіду служби з дотриманням вимог пунктів 83, 85 Положення», внесені Наказом Міністерства оборони України від 03 листопада 2014 року N 782, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20 листопада 2014 р. за N 1490/26267, який згідно п. 2 цього ж наказу (наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування), згідно інформаційної довідки опублікований (Офіційний вісник України, 2014, N 97 (12.12.2014), ст. 2821) та відповідно набрав чинності 12.12.2014 року.

Відтак, на момент прийняття спірного наказу 05.12.2014 року позивач не міг бути призначений начальником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя Південно-східного територіального Квартирно-експлуатаційного управління, оскільки рівень його військової освіти не відповідає рівню військової освіти за майбутньою (вказаною) посадою, що по суті спору є підставою для визнання протиправним і скасування пункту 1 наказу Міністра оборони України № 769 від 05.12.2014 року яким увільнено позивача з посади - начальника Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, і призначено на вищу посаду - начальник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя Південно-східного територіального Квартирно-експлуатаційного управління.

Інші обґрунтування позивачем позовних вимог судом не враховуються, оскільки такі по суті не є достатніми, самостійними підставами для визнання протиправним спірного наказу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасувати п.1 наказу Міністра оборони України № 769 від 05 грудня 2014 року, підлягають задоволенню повністю.

Суд присуджує з Державного бюджету України, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, всі здійснені стороною, яка не є суб'єктом владних повноважень, та документально підтверджені судові витрати, на користь якої ухвалене судове рішення.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправними і скасувати пункт 1 наказу Міністра оборони України № 769 від 05.12.2014 року яким увільнено підполковника ОСОБА_1 від займаної посади - начальника Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, і призначено - начальником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя Південно-східного територіального Квартирно-експлуатаційного управління.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 73,08 грн. судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 23.03.2015 року.

Головуючий суддя Гавдик З.В.

Суддя Клименко О.М.

Суддя Мартинюк В.Я.