Справа № 802/269/15-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

17 березня 2015 р. Справа № 802/269/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Боровської Т.А.,

за участю представників сторін:

позивача: Тишківського С.Л., Білоусова В.В.,

відповідача: Щолокової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Атріум-ВК"

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Атріум-ВК" (надалі - Товариство, ТОВ "Атріум-ВК") до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування ТОВ "Атріум-ВК" суми податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Бонус Інформ" за липень 2014 року та ТОВ "Гетьман" за липень-серпень 2014 року Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією складено акт №435/2202/36548224 від 31 грудня 2014 року.

На підставі вказаного акту органом державної податкової служби 23 січня 2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 27495 гривень - основний платіж та 6874 гривень - штрафні санкції.

Не погоджуючись із висновками, що викладені в акті перевірки, а відповідно і з винесеним податковим рішенням, позивач звернувся до суду із вимогами визнати протиправним та скасувати зазначене вище податкове повідомлення-рішення.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись при цьому на обставини, що наведені у адміністративному позові.

Представник відповідача проти позову заперечувала, аргументуючи свої заперечення обґрунтованістю висновків податкового ревізора-інспектора, що проводив перевірку, які знайшли відображення у акті перевірки від 31 грудня 2014 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши адміністративну справу, суд встановив наступне.

Протягом періоду з 24 по 26 грудня 2014 року головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Шаталюком С.В. на підставі наказу №407/22 від 22 грудня 2014 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування ТОВ "Атріум-ВК" суми податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Бонус Інформ" за липень 2014 року та ТОВ "Гетьман" за липень-серпень 2014 року. За наслідками проведеної перевірки складено акт №435/2202/36548224 від 31 грудня 2014 року (а.с.14-35).

В ході проведеної перевірки виявлено порушення Товариством пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого платником занижено податок на додану вартість за липень-серпень 2014 року в сумі 27495 гривень.

На підставі виявлених порушень Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією 23 січня 2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 27495 гривень - основний платіж та 6874 гривень - штрафні санкції (а.с.13).

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

Відповідно до підпункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11статті 201 Кодексу) (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

З аналізу наведених вище норм випливає, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Однак, наявність лише податкової накладної не є підставою для формування податкового кредиту. Для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту необхідна наявність і інших первинних документів, які б свідчили про реальність такої господарської операції.

В ході судового розгляду суд встановив, що 15 липня 2014 року між ТОВ "Атріум-ВК" та ТОВ "Бонус Інформ" укладено договір поставки товару №1/150714-Т (а.с.57).

Згідно із умовами цього договору ТОВ "Бонус Інформ" зобов'язується передати у власність Товариства оргтехніку, обладнання, витратні матеріали, інструменти і упакування, а останній, в свою чергу, зобов'язується прийняти і оплатити ціну товару.

При цьому, пунктом 6 Договору передбачено, що оплата за поставлений товар здійснюється Товариством шляхом банківських переказів на рахунок ТОВ "Бонус Інформ" протягом тридцяти календарних днів з моменту відвантаження товару зі складу. Разом з тим, оплата кожної партії товару здійснюється ТОВ "Атріум-ВК" окремими платіжними дорученнями з обов'язковим посиланням на номер рахунку-фактури.

З приводу висновків податкового органу щодо відсутності у Товариства первинних документів та реальних намірів на здійснення господарської операції із ТОВ "Бонус Інформ", то суд не погоджується з такими висновками з огляду на таке.

На виконання зазначеного вище Договору ТОВ "Бонус Інформ", протягом липня 2014 року, надавав послуги ТОВ "Атріум-ВК" шляхом поставки товару на загальну суму 34698,25 гривень.

В підтвердження надання вказаних послуг Товариством надано відповідні докази, а саме: рахунок-фактура №БН000000031 від 17 липня 2014 року, видаткова накладна №Б-000000030 від 17 липня 2014 року, податкова накладна №14 від 17 липня 2014 року, рахунок-фактура №БН000000028 від 15 липня 2014 року, видаткова накладна №БН000000027 від 15 липня 2014 року, податкова накладна №11 від 15 липня 2014 року, рахунок-фактура №БН000000029 від 15 липня 2014 року, видаткова накладна №БН000000028 від 15 липня 2014 року, податкова накладна №12 від 15 липня 2014 року, рахунок-фактура №БН000000030 від 16 липня 2014 року, видаткова накладна №БН000000029 від 16 липня 2014 року, податкова накладна №13 від 16 липня 2014 року (а.с.58-69).

Разом з тим, оплату за отримані в липні 2014 року послуги Товариство здійснювало шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Бонус Інформ", про що свідчить платіжне доручення №438 від 25 липня 2014 року на загальну суму 34698,25 гривень (а.с.113).

Відтак, наведені вище обставини та наявні у справі документи спростовують твердження податкового органу про відсутність факту реальності здійснення господарських відносин між позивачем та контрагентом. Натомість, на переконання суду, навпаки, підтверджують реальність їх здійснення.

Також в ході судового розгляду судом встановлено, що між ТОВ "Атріум-ВК" та ТОВ "Гетьман" 25 липня 2014 року укладено договір поставки товару №1/250714-Т (а.с.70).

Згідно із умовами вказаного договору ТОВ "Гетьман" зобов'язується передати у власність Товариства оргтехніку, обладнання, витратні матеріали, інструменти і упакування, а останній, в свою чергу, зобов'язується прийняти і оплатити ціну товару.

При цьому, пунктом 6 Договору передбачено, що оплата за поставлений товар здійснюється Товариством шляхом банківських переказів на рахунок ТОВ "Гетьман" протягом тридцяти календарних днів з моменту відвантаження товару зі складу. Разом з тим, оплата кожної партії товару здійснюється ТОВ "Атріум-ВК" окремими платіжними дорученнями з обов'язковим посиланням на номер рахунку-фактури.

На виконання вищезазначеного Договору ТОВ "Гетьман", протягом липня-серпня 2014 року, надавав послуги ТОВ "Атріум-ВК" шляхом поставки товару на загальну суму 130269,42 гривень.

В підтвердження надання вказаних послуг Товариством надано відповідні докази, а саме: рахунок-фактура №ГМ000001255 від 29 серпня 2014 року, видаткова накладна №ГМ000001198 від 29 серпня 2014 року, податкова накладна №527 від 29 серпня 2014 року, рахунок-фактура №ГМ000001254 від 29 серпня 2014 року, видаткова накладна №ГМ000001197 від 29 серпня 2014 року, податкова накладна №526 від 29 серпня 2014 року, рахунок-фактура №ГМ000001044 від 28 серпня 2014 року, видаткова накладна №ГМ000000996 від 28 серпня 2014 року, податкова накладна №342 від 28 серпня 2014 року, рахунок-фактура №ГМ000001043 від 27 серпня 2014 року, видаткова накладна №ГМ000000995 від 27 серпня 2014 року, податкова накладна №341 від 27 серпня 2014 року, рахунок-фактура №ГМ000001042 від 27 серпня 2014 року, видаткова накладна №ГМ000000994 від 27 серпня 2014 року, податкова накладна №340 від 27 серпня 2014 року, рахунок-фактура №ГМ000000943 від 25 серпня 2014 року, видаткова накладна №ГМ000000898 від 25 серпня 2014 року, податкова накладна №245 від 25 серпня 2014 року, рахунок-фактура №ГМ000000942 від 25 серпня 2014 року, видаткова накладна №ГМ000000897 від 25 серпня 2014 року, податкова накладна №244 від 25 серпня 2014 року, рахунок-фактура №ГМ000000941 від 22 серпня 2014 року, видаткова накладна №ГМ000000896 від 22 серпня 2014 року, податкова накладна №243 від 22 серпня 2014 року, рахунок-фактура №ГМ000000674 від 18 серпня 2014 року, видаткова накладна №ГМ000000660 від 18 серпня 2014 року, податкова накладна №77 від 18 серпня 2014 року, рахунок-фактура №ГМ000000673 від 12 серпня 2014 року, видаткова накладна №ГМ000000659 від 12 серпня 2014 року, податкова накладна №76 від 12 серпня 2014 року, рахунок-фактура №ГМ000000315 від 30 липня 2014 року, видаткова накладна №ГМ000000307 від 30 липня 2014 року, податкова накладна №288 від 30 липня 2014 року, рахунок-фактура №ГМ000000053 від 28 липня 2014 року, видаткова накладна №ГМ000000049 від 28 липня 2014 року, податкова накладна №51 від 28 липня 2014 року, рахунок-фактура №ГМ000000052 від 28 липня 2014 року, видаткова накладна №Г-000000048 від 28 липня 2014 року, податкова накладна №50 від 28 липня 2014 року, рахунок-фактура №ГМ000000051 від 25 липня 2014 року, видаткова накладна №ГМ000000047 від 25 липня 2014 року, податкова накладна №49 від 25 липня 2014 року (а.с.71-112).

Разом з тим, оплату за отримані в липні-серпні 2014 року послуги Товариство здійснювало шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Гетьман", про що свідчать платіжні доручення №452 від 08 серпня 2014 року, №534 від 08 вересня 2014 року, №514 від 29 серпня 2014 року, №533 від 08 вересня 2014 року, №513 від 29 серпня 2014 року, №512 від 29 серпня 2014 року, №511 від 29 серпня 2014 року, №510 від 29 серпня 2014 року, №481 від 18 серпня 2014 року, №509 від 29 серпня 2014 року, №479 від 18 серпня 2014 року, №480 від 18 серпня 2014 року на загальну суму 130269,42гривень (а.с.114-125).

Відтак, наведені вище обставини та наявні у справі документи спростовують твердження податкового органу про відсутність факту реальності здійснення господарських відносин між позивачем та контрагентами. Натомість, на переконання суду, навпаки, підтверджують реальність їх здійснення.

З приводу посилань у акті перевірки на акт державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві №2629/26-55-22-07/38898183 від 01 вересня 2014 року та акт державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві №2634/26-55-22-07/32416270 від 01 вересня 2014 року, то суд зважає на те, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність отримання результатів перевірок контрагентів суб'єкта оподаткування від підтвердження правомірності віднесення ним до податкового кредиту сум податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, судом встановлено, що Товариством дотримано усіх умов, що необхідні для формування податкового кредиту, а тому не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства, вчинені його контрагентами.

З приводу посилань відповідача на невідповідність товарно-транспортних накладних вимогам законодавства, то суд зважає на те, що відсутність у товарно-транспортних накладних окремих відомостей не може бути підставою для висновків про не підтвердження господарських операцій між позивачем та його контрагентом, якщо при цьому іншими документами підтверджується протилежне. Більше того, наявність або, навпаки, відсутність товарно-транспортних накладних жодним чином не впливає на формування податкового кредиту, оскільки товарно-транспортні накладні підтверджують факт перевезення, проте не стосуються питань податкового обліку та звітності.

Відтак, висновки податкового органу щодо відсутності у ТОВ "Атріум-ВК" реальних намірів на здійснення господарських операцій із ТОВ "Бонус Інформ" та ТОВ "Гетьман" спростовуються дослідженими судом доказами.

Тобто, з урахуванням вище викладених обставин, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт реального виконання укладених договорів позивача із зазначеними вище контрагентами.

Вирішуючи питання щодо наявності/відсутності виявлених порушень, суд виходив також з того, що ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з вимогами Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 25.05.1995р. №88, первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 вищезазначеного Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Пунктами 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерському обліку визначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані головному бухгалтеру підприємства, установи для прийняття рішення.

Із наведеного слідує, що для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства, а понесені витрати на послуги повинні оформлятись відповідними документами, які б підтверджували фактичне виконання тієї чи іншої послуги.

Аналогічно закріплено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2014р. у справі №800/66360/13.

За наведених обставин, вимога позивача щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №, що прийняте Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області 23 січня 2015 року підлягає задоволенню.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору за звернення до суду відповідно до статті 94 КАС України підлягають відшкодуванню із Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області № від 23 січня 2015 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький окружний адміністративний суд, шляхом подачі в 10-ти денний строк, з дня її проголошення, апеляційної скарги у порядок і строки, передбачені статтями 186 і 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Копія вірна Суддя:

Секретар: