Справа № 2а-10415/11/1370
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року № 2а-10415/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Петрика Р.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1, згідно довіреності,

представника відповідача - Сидор О.Б., згідно довіреності,

представника третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа начальник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про визнання протиправним та скасування наказу, зміну формулювання причин звільнення, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області, відповідач), третя особа - начальник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - начальник ГУ МВС України у Львівській області, третя особа), з наступними позовними вимогами (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, а саме від 11.02.2015 року за вх. № 4238):

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України у Львівській області № 967 від 17.08.2011 року в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ за п. 64 "є" Положення;

- зобов'язати начальника ГУ МВС України у Львівській області (шляхом змінення формулювання причин звільнення) звільнити ОСОБА_3 з 27.06.2014 року в запас Збройних сил за п. 64 "й" Положення через набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, з встановленням вислуги на день звільнення у календарному обчисленні, що складатиме 07 років 06 місяців 14 днів;

- стягнути з ГУ МВС України у Львівській області в користь позивача середній заробіток за 02 роки 08 місяців 27 днів вимушеного прогулу, обчисленого з 01.09.2011 року по 27.06.2014 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що підставою до винесення оскаржуваного наказу № 967 від 17.08.2011 року було порушення позивачем службової дисципліни, що призвело до надзвичайної події - порушення проти позивача 05.08.2011 року прокуратурою Шевченківського району м. Львова кримінальної справи за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 Кримінального кодексу України, та дискредитації звання працівника органів внутрішніх справ, у відповідності до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Станом на момент винесення оскаржуваного наказу була вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку була не встановлена, а тому, висновок про скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання працівника міліції є необґрунтованим та передчасним, оскільки службові особи органів внутрішніх справ не наділені правом надавати оцінку зібраним у ході досудового слідства фактам та, відповідно, робити висновки про причетність особи до кримінально караних дій, доки вина особи у скоєнні злочину не буде доведена у встановленому законом порядку вироком суду. На основі вищевказаного, позивач не погоджується із наказом № 967 від 17.08.2011 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за грубе порушення дисципліни та просить про зміну формулювання причини звільнення, а саме про звільнення його з органів внутрішніх справ з 27.06.2014 року в запас збройних сил України за п. 64 "й" Положення, тобто з моменту набрання законної сили вироком суду, яким встановлена вина позивача у вчиненні кримінального правопорушення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, викладені у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у письмових запереченням, що надійшли на адресу суду 27.01.2012 року та 23.03.2015 року, суть яких зводиться до наступного. Звільненню позивача з органів внутрішніх справ передував висновок службового розслідування, проведеного за фактом вчинення позивачем дисциплінарного проступку. В процесі службового розслідування вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку доведена повністю, у зв'язку з чим на дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_3, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ. Щодо вимоги позивача про зміну формулювання причини його звільнення - звільнення в зв'язку з набранням законної сили рішенням суду у кримінальній справі, представник відповідача зазначає, що на момент прийняття рішення щодо звільнення позивача обвинувального вироку, який би набрав законної сили, щодо ОСОБА_3 не було. А, тому, жодної правової оцінки можливого вчинення позивачем злочину службовими особами відповідача не могло надаватися. Таким чином, дії посадових осіб ГУ МВС України у Львівській області щодо накладення дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді звільнення з органів внутрішніх справи, є правомірними і були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України. Відтак, у зв'язку з вказаним вище, представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа - начальник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судових засідань, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини по справі та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи та пояснень представників сторін, ОСОБА_3, проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України з 12.07.2010 року по 17.08.2011 року.

05.08.2011 року прокуратурою Шевченківського району м. Львова було порушено проти ОСОБА_3 кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.

Крім того, за фактом порушення позивачем службової дисципліни проводилося службове розслідування.

Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3, отримавши повідомлення про зґвалтування, всупереч вимогам ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, наказу МВС України від 14.04.2004 №400 «Про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), не вжив вичерпних заходів для реєстрації та забезпечення перевірки, фіксації можливих слідів «тяжкого» злочину. Останній, будучи службовою особою не вжив всіх заходів, передбачених чинним законодавством щодо розкриття злочину та порушення кримінальної справи, що потягло за собою заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом прав, свобод, інтересів громадян, підриву авторитету правоохоронних органів призвело до стану справ, за яких розкрити злочин «за гарячими слідами» не виявилось можливим.

З висновку службового розслідування вбачається, що вказаними діями ОСОБА_3 грубо порушив обов'язки рядового та начальницького складу ОВС щодо дотримання дисципліни, неухильне виконання яких передбачено ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, вимоги Закону України "Про міліцію", що призвело до надзвичайної події - порушення проти нього кримінальної справи, дискредитацію звання працівника внутрішніх справ.

Дана надзвичайна подія та порушення кримінальної справи стали можливими у результаті безвідповідального ставлення до виконання своїх функціональних обов'язків.

Обставини, зазначені в акті службового розслідування, ні представником позивача, ні представником відповідача не заперечувались, тому в суду не виникає сумніву щодо їх достовірності та добровільності визнання. А, відтак, вказані обставини доказуванню не підлягають.

За наслідками проведеного службового розслідування, оформленого висновком від 12.08.2011 року, за грубі порушення положень Закону України "Про міліцію", Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ (далі - Дисциплінарний статут), що призвело до надзвичайної події - порушення кримінальної справи, дискредитацію звання працівника органів внутрішніх справ, відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту, на дільничного інспектора міліції СДІМ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_3 рекомендовано накласти дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

За наслідками проведеного службового розслідування, ГУ МВС України у Львівській області видало наказ № 967 від 17.08.2011 року про накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

Проведеною атестацією ОСОБА_3 за період з серпня 2010 року по серпень 2011 року, оформленої атестаційним листом, безпосереднім керівником позивача начальником Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області було встановлено, що ОСОБА_3 займаній посаді не відповідає.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області № 265 о/с від 31.08.2011 року ОСОБА_3 звільнено з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

При вирішенні даної адміністративної справи, суд керувався наступним.

Спірні правовідносини в даній справі регулюються Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 року, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, який затверджено Законом України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України "Про міліцію", від 20.12.1990 року, службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-XII, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки, визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення).

Пунктом 64 "є" Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Згідно п. 62 вказаного вище положення, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 року № 3460-VI (далі - Дисциплінарний статут), визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок визначено як - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту встановлюється, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно п. 1.2 наказу/інструкції МВС України від 14.04.2004 №400 «Про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), до заяв і повідомлень, які є приводами і підставами до порушення кримінальної справи, є:

а) заяви або повідомлення підприємств, установ, організацій, посадових осіб, представників влади, громадськості або окремих громадян;

б) повідомлення представників влади, громадськості або окремих громадян, які затримали підозрювану особу на місці вчинення злочину;

в) явка з повинною;

г) повідомлення, опубліковані в пресі;

ґ) безпосереднє виявлення органом дізнання, слідчим, прокурором або судом ознак злочину.

Пунктом 2.3 вказаної Інструкції визначено, що за межами дислокації органу внутрішніх справ працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про злочин, або у разі безпосереднього виявлення такого, зобов'язаний вжити заходів щодо його припинення, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили злочин, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції.

Відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту одним із видів дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.

Враховуючи наведені норми, а також те, що представник позивача в судовому засіданні не заперечив порушення дисципліни його довірителем, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_3 дисциплінарного проступку, який виразився у тому, що останній, отримавши повідомлення про зґвалтування, не вжив вичерпних заходів для реєстрації та забезпечення перевірки, фіксації можливих слідів «тяжкого» злочину. Останній, будучи службовою особою не вжив всіх заходів, передбачених чинним законодавством щодо розкриття злочину та порушення кримінальної справи, що потягло за собою заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом прав, свобод, інтересів громадян.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що вироком Сихівського районного суду м. Львова від 11.11.2013 року, що набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України (вимагання), тобто злочину, безпосередньо пов'язаного з укриттям іншого злочину - зґвалтування.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту визначає порядок накладення дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник, або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення, а згідно ч. 8 цієї статті зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності під підпис. У разі звільнення з органів внутрішніх справ видається витяг з наказу.

Що відповідачем і було зроблено.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що порушення процедури прийняття оскаржуваного наказу № 967 від 17.08.2011 року не мало місця. Даний наказ винесений за результатами проведення службової перевірки, під час якої встановлено грубе порушення норм чинного законодавства, яке регулює діяльність працівників ОВС, після складання висновку службового розслідування, проведення атестації, з якими позивач був ознайомлений.

Відповідає дійсності і те, що невиконання ОСОБА_3 вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, наказу МВС України від 14.04.2004 №400 «Про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) призвело в подальшому до порушення кримінальної справи щодо позивача.

Таким чином, у задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу № 967 від 17.08.2011 року в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання начальника ГУ МВС України у Львівській області (шляхом змінення формулювання причин звільнення) звільнити ОСОБА_3 з 27.06.2014 року в запас Збройних сил за п. 64 "й" Положення через набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до п. 64 "й" вказаного вище Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", або кримінального правопорушення.

Як вже було зазначено вище, 11.11.2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України (вимагання), тобто злочину, безпосередньо пов'язаного з укриттям іншого злочину - зґвалтування.

Тобто, станом на момент проведення службового розслідування та накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, рішення суду щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення не існувало.

А, отже, не існували і підстави для звільнення його за п. 64 "й" Положення.

Відтак, вимога позивача щодо зміни формулювання причини звільнення є безпідставною повністю і у її задоволенні слід відмовити.

В свою чергу, відмова у звільненні ОСОБА_3 з 27.06.2014 року в запас Збройних сил за п. 64 "й" Положення через набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення має наслідком відмову у стягнення з ГУ МВС України у Львівській області в користь позивача середнього заробітку за 02 роки 08 місяців 27 днів вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 9 КАС України, передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом на підставі поданих відповідачем належних і допустимих доказів встановлено та підтверджено матеріалами справи, що при накладенні на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення службові особи відповідача діяли правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, жодних правових підстав для визнання оскаржуваного наказу протиправним та зміни формулювання причини звільнення ОСОБА_3 у суду немає.

Відтак, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст виготовлено та підписано 30.03.2015 року

Суддя Потабенко В.А.