Справа № 2а-3403/12/0970
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року м. Київ К/800/62907/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області
та касаційну скаргуПриватного підприємства «Рембудсервіс-Газ»
на постановуІвано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.06.2013
та постановуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2014
у справі №2а-3403/12/0970
за позовомПриватного підприємства «Рембудсервіс-Газ»
доДержавної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Івано-Франківської області Державної податкової служби
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Рембудсервіс-Газ» звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Івано-Франківської області Державної податкової служби від 10.09.2012 №№, ; від 19.12.2012 №№, ; від 14.03.2013 №.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.06.2013 позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Івано-Франківської області Державної податкової служби від 10.09.2012 №№, ; від 19.12.2012 №№, ; від 14.03.2013 №.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2014 у даній справі, скасовано постанову суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.09.2012 №№, та прийнято нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції, а рішення суду апеляційної інстанції у задоволеній частині позовних вимог, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає, що постанови були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення в частині відмови в задоволенні позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Переглянувши судові рішення в межах касаційних скарг, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для відхилення касаційних скарг, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом у серпні 2012 року проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань правильності визначення, повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за операціями, проведеними з ТОВ «Будівельна компанія «Тайлінг» за період з 01.10.2007 по 30.09.2010, за результатами якої складений акт від 23.08.2012 №6392/22-1/34077652 про порушення позивачем пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпунктів 5.3.1, 5.3.9, пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства за 2009 рік в сумі 172725,00 грн.; пункту 7.1, підпунктів 7.2.3, 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого занижено сплату до бюджету податку на додану вартість за 2009 рік в сумі 138180,00 грн.

На підставі акту перевірки винесені податкові повідомлення-рішення від 10.09.2012 №, яким збільшена сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 172725,00 грн. та №, яким збільшена сума грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 215907,00 грн.

Також у листопаді-грудні 2012 року була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка позивача з питань правильності декларування податку на додану вартість та податку на прибуток при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Тетрабудсервіс» та ПП «Імпел ЛТД» за період з 01.10.2010 по 31.12.2011, за результатами якої складений акт від 06.12.2012 за №11620/22-3/34077652 про порушення, серед іншого, позивачем положень:

- частини 1 статті 203, статті 215, пункту 1 статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року за №88, через здійснення операцій на підставі нікчемних правочинів, прийняття до виконання та складання документів на операції, що порушують публічний порядок і, відповідно, суперечать законодавчим та нормативним актам;

- пунктів 44.1, 44.6 статті 44, підпункту 138.1.1, пунктів 138.1, 138.2 статті 138, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, в результаті чого, встановлено заниження податку на прибуток всього на суму 164388,00 грн.;

- пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 1.2 статті 1, пункту 2.1 статті 2, пунктів 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, в результаті чого завищено задекларований податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 305100,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки винесені податкові повідомлення-рішення від 19.12.2012 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на загальну суму 164388,00 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 457651,00 грн., в тому числі, за основним платежем на 305100,00 грн. і штрафними (фінансовими) санкціями на 152551,00 грн.

Також у лютому 2013 року податковим органом проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань правильності декларування податку на прибуток за період з 01.10.2011 по 31.12.2011, за результатами якої складений акт від 01.03.2013 №1557/22-3/34077652 про порушення позивачем підпункту 138.1.1, пунктів 138.1, 138.2, 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого, встановлено заниження податку на прибуток всього на суму 186478,00 грн.

На підставі названого акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 14.03.2013 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на загальну суму 186478,00 грн.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено безтоварність господарських операцій позивача з його контрагентами та відповідно наявність порушень ним податкового законодавства, а тому відсутні законні підстави для визначення позивачу грошових зобов'язань.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з обґрунтованості та законності прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень від 10.09.2012 №№, , з огляду на наявність вироку Дніпровського районного суду м. Києва у кримінальній справі від 24.10.2011, яким засновника контрагента позивача, - ТОВ «БК Тайлінг», - визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодекс України.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 того самого Закону платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Податкові зобов'язання з ПДВ у відповідності до положень Закону України «Про податок на додану вартість» визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності (пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 цього Закону).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно з підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Згідно вимог підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Аналогічні положення містить Податковий кодекс України.

Так, пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платника податку визначено як особу, на яку згідно із цим Кодексом на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів.

Одночасно пунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених Податковим кодексом або законами з питань митної справи.

Податкові зобов'язання з ПДВ у відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому, платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем та/або порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що реальність господарських операцій позивача з його контрагентами (постачальниками): ТОВ «Тетрабудсервіс» та ПП «Імпел ЛТД» за угодами від 06.07.2009 №3-07/09, від 09.09.2009 №4-09/09, від 09.09.2009 №6-09/09, від 14.09.2009 №6/1-09/09, від 09.10.2009 №6-10/09, від 12.10.2009 №6-10/09 від 26.09.2011 №03-09/11, від 02.08.2011 №2-08/11, від 08.07.2009 №6-06/09, від 12.06.2009 №1-06.09, від 17.04.2009 №03.04-09, предметом яких є поставка товарів та виконання будівельних робіт з будівництва підвідного газопроводу, систем теплопостачання, водопроводу, каналізації тощо, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України. При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних в первинних документах, оформлених за результатами проведення господарських операцій з ТОВ «Тетрабудсервіс» та ПП «Імпел ЛТД», а також не зазначав про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства. В обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 19.12.2012 №, № та від 14.03.2013 № відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються лише на результатах актів перевірок контрагентів позивача, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді. Разом з цим, обставини, встановлені в актах перевірок, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Судами були досліджені усі первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, банківські виписки, акти приймання виконаних будівельних робіт), складені на реалізацію укладених з ТОВ «Тетрабудсервіс» та ПП «Імпел ЛТД» договорів, та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до витрат, а також реальне виконання сторонами укладених правочинів.

Оскільки позивач надав всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання на підставі цивільно-правових угод товарів та робіт для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне використання товару в господарській діяльності, відтак суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про правомірність формування позивачем витрат на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій з ТОВ «Тетрабудсервіс» та ПП «Імпел ЛТД».

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в задоволеній частині позовних вимог, не спростованими доводами касаційних скарг, про те, що спірні податкові повідомлення-рішення від 19.12.2012 №, № та від 14.03.2013 № є такими, що не ґрунтуються на нормах закону, а тому вони не підлягають скасуванню.

У той же час, приймаючи до уваги надання судом апеляційної інстанції вірної оцінки, з дотриманням та врахуванням вимог частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, наявного в матеріалах справи вироку Дніпровського районного суду м. Києва у кримінальній справі від 24.10.2011, яким засновника контрагента позивача, - ТОВ «БК Тайлінг», - визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодекс України, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції, який, встановивши безтоварність операцій між позивачем та його контрагентом - ТОВ «БК Тайлінг», не знайшов підстав вважати правомірним формування позивачем податкового кредиту та витрат за операціями з ним.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для часткового задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційних скарг викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, що у відповідності до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не віднесено до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області та Приватного підприємства «Рембудсервіс-Газ» відхилити.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош