Справа № 813/1170/15
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року № 813/1170/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лейко-Журомської М.В.,

секретар судового засідання Хміль Х.З.,

за участю представника позивача Черевика Є.В., представника відповідача Семків С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова до Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова (далі - управління) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, у якому відповідно до уточнень просить визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 03.03.2015 року ВП № 43277195 та скасувати постанову державного виконавця про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 03.03.2015 року ВП № 43277195. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.03.2015 року на адресу управління надійшла постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, однак боржник 03.03.2015 року повідомив державного виконавця про повне виконання виконавчого листа. Таким чином постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій винесена після надання державному виконавцю підтверджуючих документів про повне фактичне виконання рішення суду, що згідно з пунктом 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» тягне за собою закінчення виконавчого провадження.

Представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив. У запереченнях зазначено, що позивачем у травні 2014 року до виконавчої служби було скеровано лист про відкладення здійснення виконавчих дій через несвоєчасне надіслання постанови про виконавче провадження, та вказану постанову позивачем оскаржено до Львівського окружного адміністративного суду. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2014 року у задоволенні позову відмовлено. Вказане свідчить про свідоме затягування боржником часу з метою невиконання рішення суду. Зазначено, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено в який саме термін державний виконавець зобов'язаний винести постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Представник відповідача подані заперечення підтримав, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

З матеріалів справи судом встановлено, що 15.05.2014 року постановою державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ВП № 43277195 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2а-14428/1370 виданого 07.04.2014 року Львівським окружним адміністративним судом про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова повернути на рахунок Приватного підприємства Інформаційний центр «ІнтерМережа» переплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період 2005 - 2011 роки в сумі 16650,69 грн. та надано строк для добровільного виконання судового рішення до 22.05.2014 року. Вказана постанова скерована до боржника супровідним листом № 12746 від 16.05.2014 року.

26.05.2014 року на адресу виконавчої служби надійшов лист управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження лише 22.05.2014 року, що позбавило боржника можливості виконати судове рішення у строк, зазначений у постанові. Зазначене стало підставою для винесення державним виконавцем 26.05.2014 року постанови про відкладення провадження виконавчих дій до 04.06.2014 року.

У червні 2014 року управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.05.2014 року ВП № 43277195, та 23.06.2014 року постановою суду у задоволенні позову відмовлено.

Управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова 03.03.2015 року до виконавчої служби скеровано лист, у якому повідомлялено про повне відшкодування коштів у сумі 16 650,69 грн. за виконавчим листом № 2а-14428/1370 від 07.04.2014 року. До листа боржником також додано копії платіжних доручень № 2 від 26.02.2015 року, № 3 та № 4 від 27.02.2015 року, № 5 від 02.03.2015 року.

03.03.2015 року державний виконавець відповідно до статей 28 та 41 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 100,00 грн. та про стягнення виконавчого збору в розмірі 1 665,07 грн.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Статею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У статті 30 цього Закону визначено строки здійснення виконавчого провадження, відповідно до яких державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку.

Згідно з статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Отже цим Законом боржникові надається можливість вже після відкриття виконавчого провадження самостійно виконати рішення суду у строк до семи днів, що є умовою, за якої витрати на проведення виконавчих дій з боржника не стягуються.

Самостійне ж виконання рішення суду після закінчення цього строку не може бути підставою для звільнення від стягнення витрат на проведення виконавчих дій, оскільки розпочата процедура примусового виконання судового рішення.

Частинами 1 та 3 статті 41 цього Закону передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Постанова про відкриття виконавчого провадження, якою боржника було зобов'язано виконати рішення суду отримана боржником в строк, який не давав можливості виконати добровільно боржником судове рішення у цей строк. Державним виконавцем наведене було враховане та, для цілей забезпечення прав боржника на самостійне виконання судового рішення, - виконання судового рішення відкладено до 04 червня 2014 року.

Проте, як вбачається з платіжних доручень кошти на виконання рішення суду перераховані боржником лише у лютому- березні 2015 року.

Таким чином, судом встановлено, що позивач не виконав рішення суду добровільно та до початку вчинення державним виконавцем заходів по його примусовому виконанню, тому відповідачем правомірно відповідно до вимог чинного законодавства винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Згідно з положеннями статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, згідно з частиною 3 статті 2 КАС України, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані. Отже, в судовому засіданні встановлено, що державний виконавець діяв в межах діючого законодавства, вжив всіх заходів для належного виконання рішення суду, а тому судом не встановлено передбачених законом підстав для задоволення вимог позивача.

Відповідно до вимог статті 94 КАС України судові витрати у формі судового збору зі сторін не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати з сторін не стягуються.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 27 березня 2015 року.

Суддя М.В. Лейко-Журомська