Справа № 2а-11356/12/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2015р. м. Київ К/800/19894/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Костенка М.І.

за участю:

секретаря судового засідання Чайки О.С.

представника позивача Української Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева»

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2012

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013

у справі №2а-11356/12/2070

за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби

до Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева»

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби (далі по тексту - позивач, СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові ДПС) звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» (далі по тексту - відповідач, ДП «Завод ім. В.О. Малишева») про стягнення заборгованості.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2012, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було подано до позивача податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) №, в якій відповідач самостійно визначив розмір плати за землю за 2012 рік в загальній сумі 14016979,47 грн. Відповідно до поданої декларації відповідачем нараховані суми сплати зазначеного податку у розмірі 1168081,63 грн. щомісячно.

Згідно вказаної декларації відповідач має заборгованість з плати за землю за травень, червень та липень 2012 року у загальній сумі 3504244,89 грн.

Відповідачем 21.03.2012 було подано до позивача уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) №, якою збільшено розмір земельного податку на суму 4,11 грн. щомісячно.

Таким чином, загальна сума заборгованості по земельному податку за травень, червень та липень 2012 року складає 3504257,22 грн.

ДП «Завод імені В.О.Малишева» 19.07.2012 було подано до СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові податкову декларацію з екологічного податку № за 2 квартал 2012 року, згідно якої відповідач має заборгованість за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення в сумі 7873,18 грн. та за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах в сумі 23848,96 грн.

У відповідності ст. 78 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), позивачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ДП «Завод імені В.О.Малишева», яка оформлена актом від 08.05.2012 №94/50-211/14315629.

На підставі вказаного акта позивачем винесено податкове повідомлення-рішення від 23.05.2012 №, яким визначено пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у розмірі 210351,80 грн., яке було отримане відповідачем 19.06.2012, яке не оскаржувалось та є узгодженим.

Таким чином, ДП «Завод імені В.О.Малишева» має заборгованість перед Державним бюджетом України в загальній сумі 3746331,16 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого зобов'язання.

Згідно з п. 1 ст. 59 ПК України, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу. Позивачем було сформовано та надіслано поштою податкову вимогу від 26.07.2011 №1690, яка отримана відповідачем 15.08.2011.

Пунктом 59.5 ст. 59 ПК України визначено, що у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Судами встановлено, що СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові відповідачу була надіслана податкова вимога від 19.04.2011 №27 на суму 37697128,36 грн.

Відповідач в свою чергу не надав суду належних доказів, які б свідчили про погашення цієї заборгованості.

Посилання відповідача на факт відсутності отримання вищезазначеної податкової вимоги судами вірно не взято до уваги, з огляду на наступне.

Нормами ПК України, а саме п. 59.4 ст. 59 передбачено, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається (вручається) платнику податків в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Тобто, законодавством передбачено два варіанти для надіслання податкової вимоги, які є тотожними за своїми наслідками.

Відповідно до п. 3.1 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових вимог платникам податків, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 №1037 (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних облікової інформаційної системи органів державної податкової служби. Так, 19.04.2011 в Реєстрі податкових вимог була сформована податкова вимога №27, якою визначено суму податкового боргу у сумі 37697128,36 грн.

Відповідно до 4.2 цього Порядку при формуванні податкових вимог їм автоматично присвоюється порядковий номер за певний рік, який заноситься до відповідного реєстру податкових вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 19.04.2011 СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові для надсилання (вручення) платнику податків, був сформований список №4083 згрупованих поштових відправлень, поданих в поштове відділення - Харків-52, де пунктом 8 значиться ДП «Завод імені В.О. Малишева».

Отже, суди дійшли вірного висновку, що СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові було додержано процедуру направлення податкової вимоги від 19.04.2011 на адресу відповідача.

Крім того, суди вірно не погодилися з посиланням відповідача на той факт, що у зв'язку з прийняттям ухвали Господарського суду Харківської області від 09.10.2012 року по справі № 5023/10655/11, що підтверджує наявність судової процедури, визначеної ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме - розпорядження майном, дія положень податкового кодексу України на правовідносини щодо стягнення податкового боргу з відповідача, згідно п. 1.3. ст. 1 ПК України, більше не поширюється з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Тобто виходячи з приписів наведеної статті процедурні питання щодо погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (тобто погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу, що утворився до відкриття провадження про банкрутство та введення мараторію на задоволення вимог кредиторів) дійсно регламентуються положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однак у даному випадку податковий борг підприємства утворився після відкриття провадження про банкрутство та введення мараторію, а отже застосуванню підлягає звичайна процедура визначена приписами Податкового кодексу України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

На підставі наведено, судами вірно зазначено, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, а отже, не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.І. Костенко