Справа № 807/2150/13-а
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 р. Справа № 876/1028/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородської міської ради на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.12.2013 р. у справі №807/2150/13-а за позовом прокуратури міста Ужгорода до Ужгородської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ужгородміськбуд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандартгруп», про визнання протиправним та скасування рішень,

встановив:

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.12.2013 р. у справі №807/2150/13-а за позовом прокуратури міста Ужгорода до Ужгородської міської ради, за участю третіх осіб: ТзОВ «Ужгородміськбуд», ТзОВ «Стандартгруп» про визнання протиправним та скасування рішень, позов було задоволено повністю, постановлено визнати протиправним та скасувати рішення Ужгородської міської ради № 462, № 460 від 24.02.2012 р.; п. 1 рішення № 521 від 24.05.2012 р.; п. 1 рішення № 598 від 20.07.2012 р.; п. 1 рішення № 648 від 27.09.2012 р.; № 666 від .05.10.2012 р.; п. 1 рішення № 741 від 07.12.2012 р.; п. 1 рішення № 797 від 28.12.2012 р.

В апеляційній скарзі скаржник просить постанову суду скасувати та відмовити у позові. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення відповідають чинному законодавству та прийняті у межах повноважень та у відповідності до Тимчасового порядку від 03.06.2011 р. № 178 про встановлення обмеженого користування та укладення договору земельного сервітуту щодо земельних ділянок, які перебувають у розпорядженні Ужгородської міської ради. Посилається на те, що самочинне будівництво не є підставою для припинення землекористування.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується, що перевіркою дотримання Ужгородською міською радою вимог земельного законодавства при наданні та припиненні користування земельними ділянками територіальної громади міста Ужгорода було встановлено, що відповідно до рішень Ужгородської міської ради № 462, № 460 від 24.02.2012 р.; п. 1 рішення № 521 від 24.05.2012 р.; п. 1 рішення № 598 від 20.07.2012 р.; п. 1 рішення № 648 від 27.09.2012 р.; № 666 від 05.10.2012 р.; п. 1 рішення № 741 від 07.12.2012 р.; п. 1 рішення № 797 від 28.12.2012 р. надано громадянам та суб'єктам господарювання дозволи на укладення договорів сервітутного користування земельними ділянками територіальної громади міста Ужгорода. Всіма оскаржуваними рішеннями передбачалося, як правило, обслуговування входу до власного приміщення, надання земельної ділянки під тимчасову споруду, для обслуговування входу до власного комерційного приміщення, для зберігання інвалідного візка; для встановлення та обслуговування тимчасових споруд та ін.

Відповідно до п. 1.16 рішення від 07.12.2012 р. №741 надано дозвіл на укладення короткострокового договору сервітутного користування земельною ділянкою Товариству з обмеженою відповідальністю «Стандартгруп» до 06.12.2013 р.: земельної ділянки площею 0,0016 га та земельної ділянки площею 0,0016 га під тимчасовими спорудами на пл. Кирила і Мефодія, б/н; земельної ділянки площею 0,001 га та земельної ділянки площею 0,001 га під тимчасовими спорудами по вул. Фединця б/н; земельної ділянки площею 0,001 га та земельної ділянки площею 0,001 га під тимчасовими спорудами по вул. Перемоги, 27; земельної ділянки площею 0,0016 га, земельної ділянки площею 0,0016 га та земельної ділянки площею 0,0016 га під тимчасовими спорудами по вул. Минайській, б/н; земельної ділянки площею 0,0018 га під тимчасовою спорудою по вул. Зеньковецької, б/н.

Рішенням від 28.12.2012 р. № 797 п. 1.7 Товариству з обмеженою відповідальністю «Стандартгруп» надано дозвіл на укладення короткострокового договору сервітутного користування земельної ділянки, площею 0,0020 га під тимчасовою спорудою по вул. Бєлінського, б/н до 27.12.2013 р.

Зі змісту оскаржуваних рішень та договору земельного сервітуту від 02.04.2013 р. вбачається, що ТзОВ «Стандартгруп» прийнято в обмежене платне користування земельну ділянку під тимчасовою спорудою, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська б/н, строк дії договору до 06.12.2013 р.

Зазначені рішення приймались на підставі п. 1.5. рішення Ужгородської міської ради № 797 від 28.12.2012 р., однак таке рішення було визнане незаконним та скасоване постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2013 р.

При вирішенні спору суд першої інстанції підставно керувався ст. ст. 116, 123 ЗК України, згідно із якими громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нових земельних ділянок. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Згідно зі ст. ст. 98, 99 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ст. 402 ЦК України договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Зазначеним спростовуються посилання скаржника.

Водночас, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо фактичного укладення між сторонами договору оренди земельної ділянки внаслідок укладення договору земельного сервітуту та його удаваного характеру. Такий висновок зроблений судом першої інстанції без урахування змісту укладених договорів сервітуту та істотних умов договору оренди земельної ділянки та земельного сервітуту. Вдаючись до оцінки правочинів, укладених на підставі оскаржуваних рішень, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог, які, до того ж, не підлягають розгляду адміністративним судом. Відтак, зазначені положення підлягають виключенню із мотивувальної частини постанови.

Однак, зазначене не впливає на правильність висновку суду першої інстанції щодо незаконності оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування.

В силу вимог ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Скаржник у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.12.2013 р. у справі №807/2150/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

Матковська З.М.