Справа № 816/720/15-а
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м.ПолтаваСправа № 816/720/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Христич О.С.,

представника позивача - Веснянка О.М.,

представника відповідача - Боровик Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Бетон" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2015 року Приватне акціонерне товариство "Бетон" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04 грудня 2014 року №/2815.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняте відповідачем за наслідками перевірки спірне податкове повідомлення-рішення від 04 грудня 2014 року №/2815 є неправомірним, оскільки при формуванні податкового кредиту позивачем дотримані вимоги Податкового кодексу України. Наполягав на тому, що здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом в перевіряємому періоді повністю підтверджуються наявними у позивача первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності. Вказував, що в ході проведеної перевірки позивача встановлено порушення, яке обгрунтовується виключно посиланням на акт "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Мілленіум Білд" щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01 березня 2014 року по 31 липня 2014 року". Стверджував, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності, а тому позивач правомірно сформував податковий кредит. Таким чином, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи правомірністю висновків позапланової виїзної документальної перевірки ПрАТ "Бетон" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Мілленіум Білд" за період квітень 2014 року, якою встановлено порушення позивачем вимог пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено податковий кредит та занижено сплату ПДВ. Вказував на, те, що податковим органом зокрема, використано акт ДПІ у Печерському районі м. Києва "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Мілленіум Білд". Зазначив, що господарські операції ПАТ "Бетон" по взаємовідносинам з ТОВ "Мілленіум Білд" за перевіряємий період не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, складських приміщень та іншого майна, технічного персоналу. А тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Бетон" () зареєстровано як юридична особа 16 червня 2000 року (а.с. 13).

Позивач взятий на облік в органах державної податкової служби і також являється платником податку на додану вартість (а.с. 15), що не оспорюється сторонами.

Видами діяльності підприємства за КВЕД-2010 є: виготовлення виробів із бетону для будівництва, виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій, вантажний автомобільний транспорт, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (а.с. 14).

Кременчуцькою ОДПІ, у період з 03 листопада 2014 року по 07 листопада 2014 року, згідно підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2756-VI (із змінами та доповненнями), проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПрАТ "Бетон" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Мілленіум Білд" за період квітень 2014 року.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оспорюється.

За результатами перевірки складено акт від 13 листопада 2014 року №2625/16-03-22-01-08/30661791 (а.с. 18-42), за висновками якого встановлено порушення пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755 (із змінами та доповненнями) в результаті чого завищено податковий кредит та занижено сплату ПДВ в загальній сумі 32079,68 грн., в тому числі за квітень 2014 року в сумі 32079,68 грн.

На підставі акту перевірки від 13 листопада 2014 року №2625/16-03-22-01-08/30661791, Кременчуцькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 04 грудня 2014 року №/2815 (а.с. 16), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 48119,52 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 32079,68 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 16039,84 грн.

Збільшуючи ПрАТ "Бетон" суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за результатами взаємовідносин з ТОВ "Мілленіум Білд" податковий орган виходив з наступного: "Кременчуцькою ОДПІ отримано акт про неможливість проведення зустрічної звірки №2451/26-55-22-07/38913342 від 14 серпня 2014 року ТОВ "Мілленіум Білд" від ДПІ у Печерському районі м. Києва щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01 березня 2014 року по 31 липня 2014 року. Звіркою встановлено - станом на дату складання акту перевірки стан ТОВ "Мілленіум Білд" - 45 - платник до кінця року. Встановити фактичне місцезнаходження ТОВ "Мілленіум Білд" не виявилося можливим. Інформація, щодо отримання ТОВ "Мілленіум Білд" ліцензій на здійснення будівельної діяльності відсутня, інформація щодо приміщень, які використовуються у своїй діяльності, станом на момент перевірки відсутня. Наявність основних фондів - в фінансовому звіті суб'єкта малого підприємництва за 2013 рік та декларації про прибуток за 2013 рік, поданих до ДПІ Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві основні засоби не декларувалися".

Позивач, не погоджуючись із позицією відповідача щодо правомірності збільшення йому суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04 грудня 2014 року №/2815.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню - рішенню, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Щодо взаємовідносин ПрАТ "Бетон" із Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілленіум Білд" () судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ПрАТ "Бетон" у другому кварталі 2014 року здійснювало придбання послуг у ТОВ "Мілленіум Білд" на загальну суму 192478 грн. в тому числі ПДВ в розмірі 32079,67.

26 лютого 2014 року між ПрАТ "Бетон" (замовник) та ТОВ "Мілленіум Білд" (підрядник) укладено договір №37 про виконання робіт (а.с. 77).

За умовами договору замовник доручає і зобо'язується оплатити, а підрядник зобов'язується виготовити арматурні вироби (армокаркасів) у необмеженій кількості. Вартість робіт по договору складає 3000 грн. за 1 тону виготовлення. Поставку металопрокату для виготовлення армокаркасів на завод-виробника здійснює замовник. Оплата за договором здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок підрядника. По закінченню виконання робіт підрядник надає в 2-х екземплярах замовнику акти виконаних робіт, які являються підставою для оплати за виконані роботи по виготовленню металоконструкцій. Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до додатку до договору №37 від 26 лютого 2014 року сторони погодили поставку готових до використання арматурних виробів із двору, який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Байкальська, 9А.

Для виконання умов даного договору ПрАТ "Бетон" здійснювало поставку металопрокату до ТОВ "Мілленіум Білд" на підтвердження чого позивачем надано - акт приймання-передачі металопрокату для виготовлення готових до застосування армокаркасів, товарно-транспортні накладні та картки складського обліку матеріалів (а.с. 85, 86, 91, 92, 173-187).

02 квітня 2014 року між ТОВ "Мілленіум Білд" (виконавець) та ПрАТ "Бетон" (замовник) укладено договір про виконання робіт №232 (а.с. 50).

За умовами договору виконавець зобов'язується виконати наступні роботи: виготовлення металевих опалубків Ф 6-4, у кількості 1 штуки із власного матеріалу виконавця. Роботи вважаються виконаними після підписання акту приймання-передачі робіт замовником. Загальна вартість робіт складає 52000 грн. Договір діє до 31 грудня 2014 року і набирає чинності з моменту його підписання.

17 квітня 2014 року між ТОВ "Мілленіум Білд" (виконавець) та ПрАТ "Бетон" (замовник) укладено договір про виконання робіт №244 (а.с. 63).

За умовами договору виконавець зобов'язується виконати наступні роботи: виготовлення металевих опалубків Р-1А, у кількості 4 штуки із власного матеріалу виконавця. Роботи вважаються виконаними після підписання акту приймання-передачі робіт замовником. Загальна вартість робіт складає 40000 грн. Договір діє до 31 грудня 2014 року і набирає чинності з моменту його підписання.

Оглянувши вказані договори суд не знаходить підстав для висновку про невідповідність форми або змісту договору положенням закону, відсутності у сторін договору правоздатності або дієздатності суб'єктів господарювання, а тому визнає даний договір належним та допустимим доказом факту вчинення правочину в розумінні статті 202 Цивільного кодексу України.

На виконання досягнутої домовленості позивачем отримано від вказаного контрагента послуги - виготовлення армокаркасів кількістю 33,49 тон на загальну суму 100478 грн. з ПДВ, виготовлення металевої опалубки Р-1А кількістю 4 шт. на загальну суму 40000 грн. з ПДВ та виготовлення металевої опалубки Ф 6-4 кількістю 1 шт. на загальну суму 52000 грн.

За наслідками здійснення господарських операцій із ТОВ "Мілленіум Білд" останнім виписано позивачу: податкові накладні від 14 квітня 2014 року №251 (а.с. 83), від 18 квітня 2014 року №354 (а.с. 61), від 24 квітня 2014 року №466 (а.с. 75), видаткові накладні від 18 квітня 2014 року №354 (а.с. 59), від 24 квітня 2014 року №466 (а.с. 73) та рахунки фактури від 18 квітня 2014 року №354 (а.с. 59), від 14 квітня 2014 року №251 (а.с. 81), від 24 квітня 2014 року №466 (а.с. 75).

Дослідивши вказані первинні документи ТОВ "Мілленіум Білд" для документального оформлення господарських операцій з придбання ПрАТ "Бетон" робіт, суд не має підстав для визнання їх такими, що не відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності, а саме, податкові накладні та видаткові накладні містять адресу місцезнаходження покупця та продавця, одиниці виміру товару, кількість послуг, ціну послуг. Будь-яких порушень щодо оформлення накладних судом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів у податкового органу відсутні. Податкові накладні зареєстровані в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних (а.с. 265-267).

Також судом встановлено, що розрахунок за придбані роботи здійснювався позивачем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Мілленіум Білд", що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 264).

В ході здійснення господарських операцій сторонами складені довідки про вартість виконаних робіт, договірні ціни, локальні кошториси, акти приймання виконаних робіт, відомості по ресурсам, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) (а.с. 51, 52, 53, 54-55, 56-58, 64, 65, 66, 67-68, 69-72, 84, 87, 90, 93).

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 року за № 293/1318, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

На підставі наданої позивачем копії журналу реєстрації доручень (а.с.201-204), встановлено, що виготовлений товар отримувався ОСОБА_3 підписи якого містяться у видаткових накладних.

Факт транспортування виробленого товару підтверджується наявними у матеріалах справи товарно-транспортними накладними від 18 квітня 2014 року №354 (а.с. 60), від 18 квітня 2014 року №251/1 (а.с. 88), від 24 квітня 2014 року №466 (а.с. 74), від 28 квітня 251/2 (а.с. 94). На підтвердження наявності у позивача транспортних засобів та здійснення перевезення останнім надано - договір оперативної оренди транспортних засобів, договір №2 суборенди транспортного засобу без екіпажу від 03 січня 2014 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, наказ про прийняття на роботу водія, типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, рахунок-фактуру, акт здачі-приймання робіт (а.с. 100-111).

Крім того позивачем надано акт про погодження маршруту перевезення вантажу від 26 лютого 2014 року (а.с. 49).

Згідно акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 18 квітня 2014 року позивач відніс опалубки форми Ф 6-4 до основних засобів, та присвоїв їм інвентарний номер 104/197, а відповідно акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів до від 24 квітня 2014 року позивач відніс чотири опалубки форми Р-1А до основних засобів, та присвоїв їм інвентарні номери 104/198, 104/199, 104/200, 104/201.

Відповідно до протоколу начальника лабораторії ПрАТ "Бетон" №1/4 та №2/4 (а.с. 89, 95) виготовлені армокаркаси пройшли вхідний контроль.

У подальшому виготовлені товари позивачем використано у своїй господарській діяльності під час виготовлення бетонних виробів, які були реалізовані ТОВ "Торгівельне підприємство "Світоч" на підтвердження чого ПрАТ "Бетон" надано:

- договір №14 від 26 липня 2013 року та договір №21/03-14 від 21 березня 2014 року (а.с. 115-120),

- видаткові накладні (а.с. 121, 123, 125, 127, 129, 131, 133, 135, 137, 139, 141, 143, 145, 147, 149, 151-152),

- товарно-транспортні накладні (122, 124, 126, 128, 130, 132, 134, 136, 138, 140, 142, 144, 146, 148, 150),

- податкові накладні (153-169),

- акт звірки (а.с. 170-172).

Позивач обгрунтовував необхідність отримання робіт від ТОВ "Мілленіум Білд" тим, що в середині 2013 на початку 2014 року підприємством були прийняті замовлення від ТОВ "Світ" на виготовлення великої кількості залізобетонних фундаментів під електричні опори та всі супутні до них залізобетонні додаткові конструкції (а.с. 46). Будучи виробником залізобетонних виробів у великих кількостях останньому доводилося закуповувати усі матеріали у великих об'ємах. На території Кременчуцького району та Полтавської області на той час, та зважаючи на останні події в країні мало хто з підприємств волів працювати у борг. Тому, єдиним виходом залишалася співпраця з підприємствами, які знаходяться у сусідніх областях, та які дали нам змогу отримувати потрібні товари (роботи чи послуги) у борг, а зважаючи на зимовий період - із заниженими цінами, для приваблення клієнтів (а.с. 47). Зберігання купленого та отриманого металу на підприємстві ПрАТ "Бетон", на території відкритого складу на полігоні, уздовж забору по правій стороні рейкової колії козлового крану та залізобетонних виробів, які також зберігалися на даному складі (а.с. 48).

Отже, позивачем, на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних бухгалтерських документів, правомірно включено суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту та відображено у податкових деклараціях з податку на додану вартість.

Суд враховує, що відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Стосовно контрагента позивача - ТОВ "Мілленіум Білд" то слід зазначити, що фактів визнання недійсним або анулювання свідоцтва про державну реєстрацію на момент здійснення господарських операцій судом не встановлено; підрядник знаходився в Єдиному державному реєстрі, а також мав свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість.

При цьому, суд зауважує, що подальше припинення юридичної особи та анулювання свідоцтва платника ПДВ не робить виписані ним первинні документи та податкові накладні недійсними та не позбавляють позивача права на формування на їх підставі податкового кредиту.

Посилання КОДПІ у акті перевірки та у своїх запереченнях на той факт, що у контрагента позивача відсутні основні фонди та трудові ресурси для здійснення видів діяльності, визначених згідно довідок з ЄДР, судом оцінюються критично. Суд вважає необхідним зазначити, що чинним законодавством не заборонено використовувати залучені трудові ресурси. Крім того, ні в акті перевірки, ні в подальших поясненнях, відповідач не визначив, яка саме кількість людей повинна була виконувати роботи, що придбавалися позивачем у ТОВ "Мілленіум Білд".

Крім того суд зазначає, що чинним законодавством України на учасників цивільно-правових відносин, які є платниками податків, не покладено обов'язку та не визначено право перевірки відповідності законодавству статусу контрагентів, в т.ч. перебування за місцезнаходженням, та дотримання ними вимог податкового законодавства. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Статтею 198 ПК України не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Згідно з частини другої статті 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 2442 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

При вирішенні справи судом встановлено, що 31 січня 2011 року Верховним Судом України винесена постанова у справі за позовом закритого акціонерного товариства "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

В рішенні Верховного суду України по цій справі зазначено, що у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року у справі N 21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі N 21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, суд зазначає, що у відповідності до статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Європейський суд з прав людини в ухвалених Рішеннях, а саме у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Отже, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Відповідачем не надано жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом при здійсненні ними договірних відносин взаємоузгоджених зловмисних дій, не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Наявності таких доказів, зокрема вироку суду, постановленого у кримінальній справі стосовно посадових осіб ПрАТ "Бетон" чи його контрагента ПП ТОВ "Мілленіум Білд". В акті перевірки податковим органом не встановлений факт відсутності поставки тих товарно-матеріальних цінностей, за результатами придбання яких позивачем сформовано податковий кредит. Твердження відповідача про відсутність здійснення господарської операції ПрАТ "Бетон" фактично ґрунтуються на підставі Акту перевірки його контрагента. Податковим органом не доведено фактичних обставин, які ставлять під сумнів реальність господарської операції. Придбані роботивідповідають меті діяльності позивача.

Отже, дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності, дає суду підстави для висновку про відсутність в діях ПрАТ "Бетон" порушень податкового законодавства, визначених актом перевірки №2625/16-03-22-01-08/30661791 від 13 листопада 2014 року, на підставі висновків якого відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення /2815 від 04 грудня 2014 року.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, незважаючи на вимогу частини другої статті 71 цього Кодексу щодо процесуального обов'язку відповідача, останній в ході судового розгляду справи правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення /2815 від 04 грудня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 48119,52 грн. не довів, а відтак позовні вимоги ПрАТ "Бетон" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність законних підстав для задоволення адміністративного позову щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/1507 від 31 липня 2014 року.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Як свідчить наявне у матеріалах справи платіжне доручення від 24 лютого 2015 року №801, при зверненні до суду з даним адміністративним позовом ПрАТ "Бетон" сплачено 10 відсотків розміру ставки судового збору, що становить 182,70 грн.

Отже, стягненню з Державного бюджету України на користь позивача підлягає сума фактично сплаченого судового збору в розмірі 182,70 грн.

В силу пункту 21 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" органи доходів і зборів звільнені від сплати судового збору, а тому судовий збір в сумі, що становить 90 відсотків розміру ставки судового збору, з відповідача до державного бюджету не стягується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Бетон" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Полтавській області від 04 грудня 2014 року №/2815.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Бетон" судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві гривні) 70 (сімдесят) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 23 березня 2015 року.

Суддя С.О. Удовіченко