Справа № 2а/1570/3469/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Київ К/9991/34693/12

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Пилипчук Н.Г.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" (далі - Підприємство)

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2012

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012

у справі № 2а/1570/3469/11

за позовом Підприємства

до спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі (далі - Інспекція)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У травні 2011 року Товариство звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.04.2011 № , згідно з яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 90 849,18 грн. (у тому числі 72 679,34 грн. за основним платежем та 18 169,84 грн. за штрафними санкціями).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012, у позові відмовлено з посиланням на фіктивність господарських операцій з придбання позивачем нафтопродуктів у товариства з обмеженою відповідальністю «Союз-Нафтопродукт» (далі - ТОВ «Союз-Нафтопродукт»), що виключає законність відображення цих операцій у податковому обліку позивача.

Посилаючись на невідповідність висновків судів положенням чинного законодавства та дійсним обставинам справи, Підприємство звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові акти та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що господарські операції з ТОВ «Союз-Нафтопродукт» відображені у податковому обліку Підприємства відповідно до їх дійсного економічного змісту на підставі належним чином оформлених первинних документів.

Інспекцією у відповідності до статті 216 Кодексу адміністративного судочинства України подано заперечення на касаційну скаргу, в якому відповідач зазначає про правильність та обґрунтованість висновків попередніх судових інстанцій і просить залишити оскаржувані судові акти без змін, а скаргу - без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, оспорювану суму податкового зобов'язання з ПДВ було визначено позивачеві за наслідками проведення Інспекцією документальної позапланової невиїзної перевірки Підприємства з питання достовірності даних податкової декларації з ПДВ за грудень 2010 року, сформованих за рахунок взаємовідносин з ТОВ «Союз-Нафтопродукт».

Результати цієї перевірки викладені в акті від 07.04.2011 № 120/15-3/1125815, в якому відображено висновок податкового органу про фіктивний характер операцій з придбання позивачем нафтопродуктів у рамках господарських правовідносин з названим контрагентом, що виключає право Підприємства на формування податкового кредиту за цими операціями.

Вказаний висновок Інспекції мотивований тим, що: у ході проведення заходів із зустрічного податкового контролю не підтвердилося ані існування активу, ані його руху по ланцюгу постачання від виробника до позивача у справі; позивачем не подано доказів фактичного відвантаження та транспортування нафтопродуктів, їх оплати постачальникові у процесі виконання задекларованих господарських операцій; у ТОВ «Союз-Нафтопродукт» відсутня матеріально-технічна база (виробничі та складські приміщення, транспортні засоби тощо), трудові ресурси для виконання розглядуваних поставок; діяльність спірного постачальника полягала у супроводженні грошових потоків і створенні штучного документообігу з метою імітації поставок та створення завдяки цьому сприятливих податкових наслідків для третіх осіб - вигодонабувачів.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який регулював порядок формування податкового кредиту на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень вбачається, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість на суму понесених витрат по сплаті (нарахуванню) ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Досліджуючи відповідність сформованого позивачем податкового кредиту за операціями з ТОВ «Союз-Нафтопродукт» наведеним вимогам, суди попередніх інстанцій встановили, що за договором від 02.03.2010 № 80 названий продавець зобов'язався поставити позивачеві мазут М-100 на умовах самовивозу зі складу продавця.

На підтвердження фактичного виконання цих операцій Підприємством подано видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні.

Повно та всебічно вивчивши наведені докази, а також заявлені сторонами доводи, суди дійшли висновку про те, що Інспекцією підтверджена позиція та встановлена сукупність обставин, що свідчать про одержання позивачем необґрунтованої податкової вигоди за операціями з ТОВ «Союз-Нафтопродукт», позаяк характер діяльності цього контрагента, порядок виконання і оформлення розглядуваних операцій підтверджує їх фіктивність.

Так, суди встановили, що у перевіреному періоді єдиним постачальником ТОВ «Союз-Нафтопродукт» виступав ТОВ «Союз-Нафтопродукт-2», тоді як будь-які докази фактичного виконання між цими контрагентами поставок нафтопродуктів відсутні. Наведене виключає наявність у ТОВ «Союз-Нафтопродукт» активу (нафтопродуктів), що був предметом задекларованих позивачем поставок.

Також суди послалися на те, що позивач не оплатив поставлений товар (загальна вартість якого склала 436 073 грн.) з часу оформлення його поставки до моменту вирішення цього спору по суті; названий контрагент не вжив жодних заходів, спрямованих на стягнення цієї заборгованості.

Відхиляючи ж подані платником первинні документи як належні докази виконання розглядуваних поставок, суди зазначили, що усі ці документи від імені ТОВ «Союз-Нафтопродукт» підписані ОСОБА_1, тоді як керівником цього товариства значився ОСОБА_2.

Вказана обставина була встановлена судами на підставі залучених до матеріалів справи довідки з управління статистики, свідоцтв про реєстрацію ТОВ «Союз-Нафтопродукт», які були подані позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції. А відтак незрозумілим є заперечення позивачем цього факту під час вирішення спору в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Отже, суди з урахуванням доводів Інспекції, якими вона обґрунтовує правомірність оспорюваного донарахування, ретельно перевіривши дані про існування активу, його руху на шляху до платника, дійшли об'єктивного висновку, що факт отримання позивачем мазуту М-100 від задекларованого контрагента документально не підтверджується, та на підставі цього обґрунтовано відмовили у позові.

З огляду на відповідність висновків судів по суті спору вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам даного спору, правильність ухвалених у справі судових актів підстави для скасування оскаржуваних постанови та ухвали судів першої і апеляційної інстанцій та задоволення касаційних вимог відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" відхилити.

3. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012 у справі № 2а/1570/3469/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
Н.Г. Пилипчук