Справа № К/9991/73236/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2015р. м. Київ К/9991/73236/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а :

У травні 2009 року представник позивача звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом. Зазначав, що з лютого 1986 року позивачу призначено пенсію за вислугу років та підвищення пенсії у розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком на підставі статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Посилаючись на порушення відповідачем вимог законодавства щодо розміру вказаного підвищення та уточнивши позовні вимоги просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного підвищення; зобов'язати здійснити перерахунок підвищення пенсії як учаснику бойових дій з 01 січня 2000 року по 30 червня 2006 року виходячи з відповідного розміру мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для осіб які втратили працездатність та виплатити заборгованість, провести перерахунок пенсії з 01 липня 2006 року з урахування щомісячного підвищення у розмірі 538,50 грн. та у подальшому виплачувати таке підвищення пенсії у розмірі не менше 538,50 грн..

Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2009 року позов задоволено частково: визнано протиправною відмову у проведенні перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням пенсії як учаснику бойових дій у розмірі 150 відсотків щомісячно за період з 01 січня 2000 року по 01 липня 2006 року відповідно до частини 4 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виходячи з розміру прожиткового мінімуму встановленого законодавством для непрацездатних осіб; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси нарахувати та виплатити підвищення до пенсії, що передбачене частиною 4 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком, щомісячно, з урахуванням раніше виплачених сум в наступних розмірах:

з 01 січня по 31 грудня 2000 року - у розмірі 324,84 грн.;

з 01 січня по 31 грудня 2001 року - у розмірі 373,15 грн.;

з 01 липня 2002 року по 31 грудня 2003 року - у розмірі 402 грн.;

з 01 січня по 31 грудня 2004 року - у розмірі 427,04 грн.;

з 01 січня по 31 грудня 2005 року - у розмірі 498 грн.;

з 01 січня по 31 березня 2006 року - у розмірі 525 грн.;

з 01 квітня по 30 червня 2006 року - у розмірі 538,50 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та залишено позовну заяву без розгляду.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та йому призначено пенсію за вислугу років. Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01 липня 2000 року встановлено підвищення до пенсії у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, а з 01 липня 2006 року - 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У березні 2009 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок підвищення пенсії з 01 січня 2000 року та виплату заборгованості по день фактичного проведення перерахунку, на що отримав відмову у зв'язку з тим, що розмір пенсійного забезпечення відповідає вимогам законодавства на час звернення за таким перерахунком.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні підвищення пенсії підлягають застосуванню положення статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не постанова Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1. У зв'язку з тим, що з 01 липня 2006 року було змінено розмір спірного підвищення пенсії, позовні вимоги підлягають задоволенню по 30 червня 2006 року.

Скасовуючи рішення районного суду та залишаючи без розгляду позовні вимоги апеляційний суд виходив з того, що пенсія є періодичним платежем і про неотримання її в лютому 2000 року у належному розмірі позивачу було відомо, а тому з цього часу протягом року він мав право звернутися до суду із відповідним позовом. Також позивачем не було подано клопотання про поновлення процесуального строку.

Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права в межах доводів касаційної скарги колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства Укра їни, в редакції чинній на час звернення до суду, було встановлено, що адміністратив ний позов може бути подано в межах строку звер нення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими зако нами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, сво бод та інте ресів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встанов лено інше, обчи слюється з дня, коли особа дізналася або повинна була діз натися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адмініст ративного суду, визна чені статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства Укра їни, в редакції чинній на час розгляду апеляційним судом. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Позивач не просив поновити строк звернення до суду, а відповідач наполягав на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що пенсія є періодичною виплатою та здійснюється щомісячно, а тому позивач повинен був знати про розмір пенсійного забезпечення з урахуванням виплачуваного щомісячного підвищення як учаснику бойових дій.

У обґрунтування касаційної скарги представник позивача посилався на положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до яких суми пенсій, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Проте таке посилання є неприйнятним, оскільки в даному випадку спір пов'язаний не з нарахованими і не сплаченими сумами, а з тим, що відповідач не визнає право позивача на підвищення пенсії.

Частиною четвертою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було встановлено, що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05 жовтня 2005 року було внесено зміни до частини четвертої статті 12 та викладено її в такій редакції: «Учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність». Закон набрав чинності з 01 липня 2006 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечується позивачем, що відповідач з 01 липня 2006 року підвищував пенсію у розмірі встановленому законом, який був чинним на той час, тобто у розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У межах строку звернення до суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції чинній на час звернення до суду, відповідач не порушив пенсійних прав позивача оскільки призначив і виплачував підвищення пенсії у відповідності з чинним законодавством.

Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/ І.Я. Олендер /підпис/