Справа № 819/2877/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Справа № 876/1232/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного підприємства ,,Енергоконструкція" на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства ,,Енергоконструкція" до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

28 листопада 2013 року приватне підприємство (ПП) ,,Енергоконструкція" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Тернопільській області (далі - Тернопільська ОДПІ) за № від 06 листопада 2013 року.

Постановою від 18 грудня 2013 року Тернопільський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ПП ,,Енергоконструкція" подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права та дав невірну оцінку зібраним у справі доказам, що зумовило прийняття неправомірної постанови.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції як на підставу відмови у задоволенні позову посилається на ту обставину, що за спірними податковими накладними передбачалась поставка продукції, яка підлягала транспортуванню, однак доказів транспортування такої продукції позивач не надав. Проте, продукція, що постачалась ТзОВ ,,Стела" і була вказана у спірних податкових накладних, за своїми габаритами і кількістю не потребувала перевезення вантажним автотранспортом.

Неможливість проведення органом податкової службі податкової перевірки ТзОВ ,,Стела" у липні 2013 року внаслідок відсутності вказаного суб'єкта господарювання за місцем своєї реєстрації не може свідчити про фіктивність господарських операцій в січні та лютому 2012 року.

Крім того, позивач вважає, що він не повинен і не може нести відповідальність за наслідки господарської діяльності ТзОВ ,,Стела" та невиконання останнім зобов'язань по сплаті податків.

За таких обставин, позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим здійснювати розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що на підставі висновків позапланової виїзної документальної перевірки ПП ,,Енергоконструкція" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинах із ТзОВ ,,Стела" за період з 01.01.2012 року по 28.02.2012 року, оформленої актом № 1990/22-03/21159437 від 25.10.2013 року, Тернопільська ОДПІ 06 листопада 2013 року прийняла податкове повідомлення-рішення за № , яким визначила позивачу грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 25374,00 грн., в тому числі 16916,00 грн. за основним платежем та 8458,50 грн. за штрафними санкціями.

Висновки податкового органу базуються на тому, що підприємство позивача на порушення вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу (ПК) України допустило заниження податку на додану вартість на загальну суму 16916,00 грн., а саме: за січень 2012 року на суму 8583,00 грн., за лютий 2012 року на суму 8333,00 грн.

Таких висновків податковий орган дійшов, зокрема, на основі акту перевірки ДПІ у Печерському районі м. Києва за № 372/26-55-22-08/30765630 від 18.07.2013 року, згідно якого контрагент позивача - ТзОВ ,,Стела" відсутнє по місцю реєстрації і знаходження, відсутні будь-які складські приміщення і транспортні засоби, відсутні бухгалтерські чи інші фінансові документи, які б підтверджували правомірність отримання і перебування у товариства товарів, що ніби-то були реалізовані позивачу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що операції з придбання товарів підприємством позивача у вказаного вище контрагента не мали реального характеру, а тому позивач протиправно відніс до складу податкового кредиту суми ПДВ по цих господарських операціях.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними. Так, з матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що на підтвердження факту здійснення господарських операцій з ТзОВ ,,Стела" позивач надав видаткова накладні за № 5 від 05.01.2012 року на придбання запчастини до електрообладнання загальною вартістю 51500,00 грн., в тому числі ПДВ в сумі 8583,40 грн. та за № 34 від 21.02.2012 року на придбання запчастини до електрообладнання на загальну суму 50000,04 грн., в тому числі ПДВ в сумі 8333,34 грн.; виданні ТзОВ ,,Стела" податкові накладна за № 6 від 05.01.2012 р. на загальну суму 51500 грн. в т. ч. ПДВ в сумі 8583,40грн. та за № 5 від 09.02.2012 р. на загальну суму 50000 грн. в т. ч. ПДВ в сумі 8333,34 грн.

На підставі вказаних податкових накладних позивач відніс до податкового кредиту за січень 2012 року ПДВ в сумі 8583,40грн. та за лютий 2012 року - ПДВ в сумі 8533,34 грн.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу (ПК) України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Статтею 1 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка призводить до руху активів (майна, коштів тощо) платників податків у процесі її здійснення.

У разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що за умовами ділового звичаю при виборі контрагента суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація контрагента, його платоспроможність, а також ризик невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду. А відтак додатковій перевірці підлягають і фактори, якими керувався платник при виборі контрагента на відповідному ринку товарів.

Тому наявність у позивача видаткових та податкових накладних, виданих ТзОВ ,,Стела" як виключно єдиної законодавчо визначеної підстави для підтвердження податкового кредиту, чим обґрунтовує свої вимоги позивач, є достатніми, але не вичерпними підставами для віднесення до складу податкового кредиту сум, сплаченого в ціні товару податку на додану вартість.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що згідно акту перевірки, складеного ДПІ у Печерському районі м.Києва, у ТзОВ ,,Стела" відсутні будь-які засоби для здійснення підприємницької діяльності, а саме: відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби.

Перевіркою також встановлена відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів та по операціях з продажу цих товарів підприємству позивача.

Крім того, позивач не надав договору на здійснення господарських операцій, сертифікатів відповідності чи свідоцтв про відповідність запчастини до електрообладнання діючим нормам, оскільки вказана продукція відноситься до промислового електромонтажу з високою напругою та величиною струму. Також позивач не надав жодного документу на підтвердження транспортування товарів від контрагента, що в сукупності з іншими доказами свідчить про відсутність реального характеру господарських операцій.

Оцінюючи всі докази у їх сукупності, апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції щодо протиправності формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з вказаним контрагентом, оскільки фактичного виконання цих операцій не було.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги,.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160 ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу приватного підприємства ,,Енергоконструкція" залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року у справі № 819/2877/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Т.І. Шинкар