Справа № 2а-757/11/1370
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 р. Справа № 50210/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника позивача Дяків Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2011 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

20.01.2011 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Львівській області в якому просило зупинити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-699/10, виданого 22.12.2010 року Галицьким районним судом м. Львова, до набрання чинності рішенням суду, визнати протиправними дії державного виконавця при винесенні постанови від 17.01.2011 року ВП № 23694505 про відкриття виконавчого провадження та скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2011 року ВП № 23694505.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що виконавче провадження відкрите з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема у виконавчому документі відсутні дата і номер рішення за яким видано виконавчий документ, ідентифікаційний номер стягувача та боржника. Також, позивач зазначає, що він не є територіальним підрозділом центрального органу державної виконавчої влади, а отже відповідач не мав права вирішувати питання щодо відкриття провадження на підставі виконавчого листа від 22.12.2010 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2011 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що виконавчий документ відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак старшим державним виконавцем правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №23694505 від 17.01.2011 року.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконанні підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі - ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області) перебуває виконавчий лист №2а 699/10, виданий 22.12.2010 року Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з ГУ ПФУ у Львівській області на користь ОСОБА_2 1000 грн. моральної шкоди(а.с.9).

Згідно постанови старшого державного виконавця ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області ВП №23694505 від 17.01.2011 року відкрито виконавче провадження та надано строк для добровільного виконання до 24.01.2011 року(а.с.8).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Також згідно з ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання на всій території України, а їх невиконання тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, Закон України "Про державну виконавчу службу України", інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів у тому числі на підставі рішень третейського суду; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках передбачених законом; судові накази, виконавчі написи нотаріусів, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу.

Статтею 5 зазначеного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі про на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно з ст.18 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; в інших передбачених законом випадках.

Сстаттею 24 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Такі ж положення містяться в п. 3.6 "Інструкції про проведення виконавчих дій", затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5.

Згідно з ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону; наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 19 цього Закону у виконавчому документі повинні бути зазначені:

1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ;

2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ;

3) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання чинності рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою.

Враховуючи наведене вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень з боку державного виконавця при відкритті виконавчого провадження норм Закону України "Про виконавче провадження", а також підстав, які б перешкоджали виконанню судового рішення.

Як зазначено вище, виконавчий лист, виданий Галицьким районним судом м. Львова 29.07.2010 року, відповідно до якого державним виконавцем винесено спірну постанову про відкриття виконавчого провадження, відповідає вимогам, передбаченим ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, містить дату та номер судового рішення, на виконання якого виданий виконавчий лист, а саме в листі чітко зазначено "Справа № 2-699/10" та дату розгляду справи судом - 29 липня 2010 року.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ідентифікаційний код боржника та ідентифікаційний номер стягувача в розумінні положень ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" є факультативними реквізитами, та вказуються лише за їх наявності у матеріалах справи, а у виконавчому листі суд вказав достатньо відомостей, необхідних для ідентифікації стягувача та боржника.

Крім того, згідно з ст. 20-1 зазначеного Закону на підрозділ примусового виконання рішень відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції покладається виконання рішень:

1) за якими боржниками є територіальні підрозділи центральних органів державної влади, місцеві суди, міські або районні ради чи районні державні адміністрації, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, а також інші територіальні підрозділи органів державної влади;

2) за якими підлягає стягненню сума боргу від п'яти до десяти мільйонів гривень або еквівалента сума в іноземній валюті.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є саме таким територіальним підрозділом у Львівській області центрального органу державної влади Пенсійного фонду України, безпосередньо йому підпорядковане. Твердження представника позивача про те, що управління Пенсійного фонду України у Львівській області є не територіальним, а регіональним підрозділом, не змінює правового статусу юридичної особи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог, оскільки відповідачем здійснювалися дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2011 року у справі № 2а-757/11/1370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий О.Б.Заверуха

Судді О.М. Гінда

В.В. Ніколін