Справа № 815/549/15
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/549/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркур'єр» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.12.2014 р. № .

В обґрунтування адміністративного позову позивач (далі - Підприємство) зазначив, що висновки в акті перевірки від 14.11.2014 р. № 6873/15-53-22-3/36344137, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустими доказами, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини. Зокрема, перевіряючими встановлено порушення позивачем податкового законодавства, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1430202,83 грн. Позивач зазначає, що формування податкового кредиту здійснювалося за наявності усіх визначальних факторів, висновки про неправомірність включення до податкового кредиту ПДВ коштів, сплачених за взаємовідносинами із контрагентами не підтверджені жодним документом бухгалтерського та податкового обліку, або іншими доказами, які є допустимими у розумінні чинного податкового законодавства та, відповідно, є незаконним. Отже покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення висновки за актом перевірки є необґрунтованими, у зв'язку із чим зазначене податкове повідомлення-рішення неправомірне та підлягає скасуванню.

Від представників сторін до суду надійшли клопотання про розгляд справи без участі представників, у зв'язку із чим на підставі ч.4 ст.122 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судом встановлено, що на підставі направлення від 03.11.2014 р. № 002749/2576, виданого ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області(т.VI, а.с. 58), згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, відповідно до наказу від 03.11.2014 р. № 2462, співробітником податкової інспекції проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Укркур'єр» щодо підтвердження взаємовідносин із ТОВ «Спец-трейдінг», за травень 2014 р., ТОВ «Будмонтажінвест» за червень 2014 р., ТОВ «ТК Геліос» за липень, серпень 2014 р., ТОВ «Прод-тех-марект» за липень, серпень 2014 р., за результатами якої складений акт від 14.11.2014 р. № 6873/15-53-22-3/36344137.

При цьому суд критично оцінює доводи позивача про неправомірність проведення самої перевірки, зокрема посилання на те, що направлений згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України підприємству запит від 24.09.2014 р. № 32861/15-53-22-3/19 не мав обов'язкового характеру, оскільки в останньому не були зазначені можливі порушення з боку ТОВ «Укркур'єр» вимоги податкового, валютного та іншого законодавства. У зв'язку із цим у відповідь на вищезазначений запит ТОВ «Укркур'єр» направило на адресу податкової інспекції лист № 655 від 24.10.2014 р., в якому відмовило у наданні витребуваних пояснень та документів, посилаючись на необґрунтованість запиту.

У зв'язку з початком виїзної документальної перевірки листом від 03.11.2014 р. (т.VI, а.с. 64) податкова інспекція запросила у керівника ТОВ «Укркур'єр» документи по взаємовідносинах з ТОВ «Спец-трейдінг» за травень 2014 р., ТОВ «Будмонтажінвест» за червень 2014 р., ТОВ «ТК Геліос» за липень, серпень 2014 р., ТОВ «Прод-тех-марект» за липень, серпень 2014 р., згідно з переліком на 12 пунктів. Зазначений запит отриманий повноважною особою ТОВ «Укркур'єр» 03.11.2014 р. о 15:20 год., про що свідчить підпис представника підприємства.

В поясненнях на заперечення представник позивача зазначає, що оскільки в означеному вище запиті наявне посилання на наказ від 23.10.2014 р. № 2400 (який йому не вручався), даний запит не має жодного відношення до даної справи. При цьому позивач обґрунтовує свою позицію тим, що перевірка фактично не проводилася, документи не запитувалися і не надавалися, а отже й не вивчалися перевіряючим. У додаткових пояснення представник позивача робить акцент на безпідставності тверджень податкового органу щодо відмови ТОВ «Укркур'єр» надати документи для проведення перевірки, зважаючи на відсутність (належно оформлених) запитів, звернень та фізичних спроб податкового органу отримати документи, провести перевірку тощо.

Втім, з огляду на матеріали справи, податковий орган неодноразово звертався до ТОВ «Укркур'єр» із запитами щодо надання документів (від 17.09.2014 р. № 28107/15-53-22-3/10, від 24.09.2014 р. № 32861/15-53-22-3/19, від 03.11.2014 р., з якого зокрема вбачається, яка саме та по відносинам з якими контрагентами запитується документація), які виявилися безрезультатними. Натомість ТОВ «Укркур'єр» у будь-який спосіб ухилялося від надання такої документації (лист від 02.10.2014 р. № 650, від 24.10.2014 р. № 655). При цьому суд враховує, що недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, вирішальне значення має лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для його невиконання.

Доводи представника ТОВ «Укркур'єр» в даному випадку є необґрунтованими, оскільки таке правозастосування та його методологічна основа базуються виключно на засадах юридичного позитивізму, що суперечить засаді розумності правового регулювання. Запитування документації з боку податкового органу, вручення запитів повноваженій особі ТОВ «Укркур'єр», відповідні відмови, а також заперечення фактів спроб отримання документів - у сукупності свідчать про системне небажання платника податків допустити перевірку його діяльності.

У зв'язку із тим, що в ході перевірки документи надані не були, головним державним податковим ревізором-інспектором відділу супроводження особливо важливих перевірок Кузик В.М. складено акт від 07.11.2014 р. № 114/15-53-22-03/36344132 про відмову в наданні ТОВ «Укркур'єр» документів щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Спец-трейдінг» за травень 2014 р., ТОВ «Будмонтажінвест» за червень 2014 р., ТОВ «ТК Геліос» за липень, серпень 2014 р., ТОВ «Прод-тех-марект» за липень, серпень 2014 р.

Суд враховує, що положення пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України уповноважують орган податкової служби провести позапланову документальну перевірку платника податків, за результатами якої здійснити відповідні донарахування податкових зобов'язань, якщо до податкового органу надійшла податкова інформація про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.

Враховуючи отриману податковим органом інформацію про можливі порушення податкового законодавства, що передбачено пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, беручи до уваги завчасне направлення ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області в порядку пп.20.1.2 п.20.1 ст.20, п.73.3 ст.73 ПК України запиту від 24.09.2014 р. № 32861/15-53-22-3/19 про надання інформації; ненадання, в свою чергу, ТОВ «Укркур'єр» витребуваних документів та пояснень на вищезазначений запит податкового органу, суд дійшов висновку про те, що перевірка проведена в межах повноважень податкового органу та у передбачений законодавством спосіб.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Укркур'єр» ст.ст. 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено значення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1430202,83 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.12.2014 р. № , яким ТОВ «Укркур'єр» збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 1430203 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 715102 грн. (50%).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення обґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що на запити податкового органу від 17.09.2014 р. № 28107/15-53-22-3/10 та від 24.09.2014 р. № 32861/15-53-22-3/19, які передували проведеній перевірці, ТОВ «Укркур'єр» не надано документального підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин із контрагентами із зазначеним переліком суб'єктів господарювання в запитах.

Натомість 05.11.2014 р. до податкового органу представником позивача було надано копію адміністративного позову щодо оскарження наказу від 03.11.2014 р. № 2462 «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Укркур'єр» щодо підтвердження взаємовідносин із ТОВ «Спец-Трейдінг» за травень 2014 р., ТОВ «Будмонтажсервіс» за червень 2014 р., ТОВ «ТК Геліос» за липень, серпень 2014 р., ТОВ «Прод-Тех-Маркет» за липень, серпень 2014 р., їх реальності та повноти відображення в обліку».

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Беручи до уваги те, що ТОВ «Укркур'єр» як під час перевірки, оформленої актом від 14.11.2014 р. № 6873/15-53-22-3/36344137, так і після закінчення перевірки та до прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 05.12.2014 р. № , не було надано до контролюючого органу документального підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин із контрагентами, суд відхиляє посилання позивача на безпідставність висновків перевіряючих щодо відсутність у позивача первинних документів.

Поряд із тим, з метою повного та всебічного вирішення спору, встановлення істини у справі, суд вважає за необхідне перевірити документальне підтвердження господарських операцій між позивачем та його контрагентами, з урахуванням наданих позивачем до суду первісної документації в обґрунтування цього.

Так, з огляду на матеріали справи, ТОВ «Укркур'єр» (Замовник) було укладено із ТОВ «Спец-Трейдінг» (т.І, а.с. 26-30), ТОВ «Будмонтажінвест» (т.ІІ, а.с.122-124), ТОВ «ТК Геліос» (т.ІІІ, а.с. 62-64) ряд аналогічних за змістом договорів про надання послуг від 15.01.2014 р. № 150114-117, від 06.05.2014 р. № 12, від 20.06.2014 р. № 142/06-06.2014.

Відповідно п.1.1 вищевказаних договорів про надання кур'єрських послуг Замовник доручає, а Виконавець бере на себе обов'язки з надання кур'єрських послуг в порядку та на умовах, передбачених договорами, а Замовник - прийти та оплатити послуги.

Згідно з п.1.6 Договору послуги надаються Виконавцем власними силами або із залученням третіх осіб шляхом укладення відповідних угод із безпосередніми виконавцями.

Крім того, ТОВ «Укркур'єр» (Покупець) 02.07.2014 р. укладено із ТОВ «Прод-тех-маркет» (Продавець) договір поставки № 54-07-14 (т.І, а.с. 90) та додаткову угоду № 1 від 04.07.2014 р., на виконання якого Продавець поставив на користь Покупця товар в асортименті (антени, драйвера, резистори та ін.) згідно специфікацій і надав послуги шодо збору пристроїв з частин обладнання, монтажу КМП та КНО.

На виконання вищевказаних договорів про надання послуг постачальники (Виконавці) склали на адресу ТОВ «Укркур'єр» акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг), зведені акти здавання-приймання наданих послуг по містах, селах і селищах міського типу, реєстри про прийняття поштових відправлень для доставки, реєстри переданих кур'єрських відправлень для абонентів, видаткові накладні, акти здачі-прийняття-робіт, податкові накладні, копії яких наявні в матеріалах справи у 6 томах.

Розрахунки між підприємствами проведені у безготівковій формі згідно рахунків-фактур, виставлених виконавцями на оплату наданих послуг з доставки поштових відправлень.

Аналізом податкової звітності ТОВ «Укркур'єр» встановлено включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість та даним деклараціям з ПДВ: по постачальнику ТОВ «Будмонтажінвест» за червень 2014 р. на загальну суму ПДВ 422132,96 грн., ТОВ «ТК Геоліос» за липень, серпень 2014 р. на загальну суму ПДВ 646175,77 грн., ТОВ «Прод-тех-маркет» за липень, серпень 2014 р. на загальну суму ПДВ 61894,10 грн.

За висновками акту перевірки від 14.11.2014 р. № 6873/15-53-22-3/36344137 не підтверджено реальність здійснення господарських відносин вищезазначених постачальників на адресу ТОВ «Укркур'єр» на загальну суму ПДВ 1430202,83 грн., у зв'язку із чим в акті перевірки вказано про порушення позивачем ст.44, п.198.1, п.198.2. п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 1430202,83 грн.

Предметом доказування у цій справі, який пов'язаний із формуванням сум податкового кредиту з податку на додану вартість, становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту.

На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 1 вересня 2009 року, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 4970766), докази, на які посилається позивач у справі (податкові накладні, акти виконаних робіт), є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справах цієї категорії становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту.

У постанові від 8 вересня 2009 року (додаток до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 22.04.2010 N 568/11/13-10) Верховний Суд України зазначив, що надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

В основу вищезазначених висновків за актом перевірки від 14.11.2014 р. № 6873/15-53-22-3/36344137 покладена податкова інформація, яка в силу пп.83.1.2 п.83.1 ст.83 ПК України, є підставою для висновків під час проведення перевірок.

Так, з огляду на матеріали справи, за результатами перевірки ТОВ «Будмонтажінвест» (акт № 2666/26-55-22-08/39098627 від 01.09.2014 р.) не встановлено реального здійснення господарських операцій та встановлено відсутність об'єктів оподаткування при наданні послуг. Аналогічні порушення встановлені у відношенні інших постачальників ТОВ «Укркур'єр»: ТОВ «Спец-Трейдінг» (акт № 1118/26-55-22-01/38652056 від 09.04.2014 р., акт № 3515/15-53-22-3/36344137 від 19.06.2014 р.). Перевірками вказаних платників податків не встановлені фактичні місцезнаходження підприємств, та встановлено відсутність основних засобів, трудових ресурсів та виробничих потужностей тощо.

Вирішуючи спір, суд враховує, що з наданих позивачем актів здачі-прийому виконаних робіт неможливо встановити осіб постачальників, якими безпосередньо надавалися послуги (що могло б бути підтверджено дорожніми листами, витратами на відрядження, добові та авансові звіти тощо; будь-які докази забезпечення трудових ресурсів). При цьому всі договори складені в м. Одесі, реєстри переданої поліграфічної продукції для доставки у значній кількості (наприклад реєстр переданої поліграфічної продукції для доставки в Дніпропетровську область - 1261710 одиниць (один мільйон двісті шістдесят одна тисяча сімсот десять)) складалися директорами підприємств, рівно як і реєстри, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

В реєстрах відображено лише індекс доставки, кількість кур'єрських відправлень та порядковий номер поштового відправлення, що унеможливлює можливість перевірити кінцевих отримувачів поштових направлень.

Однотипні договори про надання послуг від 15.01.2014 р. № 150114-117, від 06.05.2014 р. № 12, від 20.06.2014 р. № 142/06-06.2014 передбачають можливість виконання послуг виконавцями власними силами або із залученням третіх осіб шляхом укладення відповідних угод із безпосередніми виконавцями.

З огляду на надані позивачем документи, договори виконувались безпосередньо виконавцями - контрагентами позивача, без залучення третіх осіб. При цьому, наприклад, на ТОВ «Спец-Трейдінг», працює одна особа - ОСОБА_2, який обіймає посади директора та бухгалтера. Всі складені на виконання угоди № 150114-117 від 15.01.2014 р. документи (акти здачі-прийняття робіт, реєстри переданої поліграфічної продукції для доставки тощо) підписані з боку Виконавця - директором ОСОБА_2 При цьому з акту здачі-прийняття робіт № СТ-230401 (т. Х, а.с.48-49) вбачається, що ТОВ «Спец-Трейдінг» доставлено більше 264 тисяч поштових відправлень силами однієї особи (будь-які дані про залучення інших працівників в матеріалах справи відсутні). З огляду на передбачений п.1.4 Договору десятиденний термін надання послуги з моменту отримання відправлень Виконавцем, та беручи до уваги отримання реєстрів у вказаних обсягах директором ТОВ «Спец-Трейдінг» в один день - 20.03.2014 р., суд не може визнати ці документи належними доказами отримання послуги.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Аналогічно на ТОВ «Будмонтажінвест» працює одна особа ОСОБА_3, який обіймає посади директора та бухгалтера. Останнім, наприклад, підписані акти здач-прийняття робіт, які складені в один день 02.06.2014 р. № 32 (т.І, а.с. 138- т.ІІ, а.с.98), відповідно до яких доставлено кур'єрських відправлень кількістю майже два з половиною мільйона по Одеській області, містах: м. Полтава, м. Херсон, м. Харків, м. Дніпропетровськ, м. Івано-Франківськ, м. Кривий ріг, м. Донецьк, м. Кіровоград, м. Львів, м. Тернопіль та ін., які самі по собі, без підтвердження іншими доказами, не доводять фактів надання кур'єрських послуг Виконавцем.

Крім того, на виконання умов договору № 54-07-14 від 02.07.2014 р. та додаткової угоди № 1 від 04.07.2014 р. укладених з ТОВ «Прод-тех-маркет», сторони договору склали видаткові накладні, в яких відображені різноманітні товари (резистори, мікросхеми, акселератори), заявки на монтаж, акти здачі-прийняття робіт, рахунки-фактури, податкові накладні.

Відповідно до 1.2 додаткової угоди № 1 від 04.07.2014 р. до договору поставки № 54-07-14 від 02.07.2014 р. під проведенням монтажу розуміється виїзд на місце призначення, виконання робіт по огляду, установці, монтажу КМП та КНО, збору пристроїв Покупця у термін не пізніше 20 календарних дні з моменту надання Продавцем заявки на монтаж та отримання коштів від Покупця за проведення монтажу. Згідно п.1.1 КМП, КНО, моделі частин пристроїв, серійний номер тощо, що підлягає монтажу та збору визначаються в заявці.

У наданих позивачем копіях заявок на монтаж від 04.08.2014 р., 03.09.2014 р. відображені наступні відомості: у графі «найменування» вказано «монтаж КМП і КМО», в «одиницях виміру» вказано «шт», у графі «вид, марка» нічого не зазначено, в графі «кількість» в заявці від 04.08.2014 р. - 130, а в заявці від 03.09.2014 р. - 45 (монтаж КМП і КМО) та 156 (збір пристрою). Будь-яких зазначень моделей частин пристроїв, серійних номерів, відомостей про те, що підлягає монтажу та збору, в заявках не зазначено. При цьому відповідна інформація не вбачається з будь-яких інших документів. В актах здачі-прийняття робіт не вказано ПІБ осіб, відповідальних за виконання операцій, місце її виконання (куди саме здійснювався виїзд згідно з 1.2 додаткової угоди від 04.07.2014 р.).

Згідно з абз.«а» п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Принцип підтвердження всіх витрат документально означає, що витрати, які не були підтверджені відповідними первинними документами (розрахунковими, платіжними та ін.), обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не враховуються у складі витрат платника даного звітного періоду.

Отже позивачем не надано первинних документів у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, на підтвердження фактичного отримання товару від контрагента.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Однак позивачем документально не доведено дотримання вимог, встановлених ч.1, ч. 2, ст. 3 Господарського кодексу України в частині реалізації господарської діяльності, ч.1 ст. 55 Господарського кодексу України, в частині участі в господарських відносинах, реалізуючи господарську компетенцію.

В основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту. З метою дослідження фактичного вчинення господарських операцій необхідно встановити їх зміст, підстави вчинення, умови поставки товару (робіт, послуг), мету придбання товару (робіт, послуг), встановити перелік всіх наданих позивачем первинних документів, складених щодо таких операцій.

Вищезазначені обставини обумовлюють висновок суду про дефект змісту та походження документів, які, в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44 ПК України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили та є неналежні та недопустимі для встановлення реальності вчинення господарських операцій.

Суд також враховує, що придбання активів (тобто товарів, послуг) передбачає наявність мети їх використання в господарській діяльності платника податків. Така мета є необхідною умовою для формування витрат та/або податкового кредиту платником податків. Всі витрати мають бути здійсненими в межах господарської діяльності платника податків.

Відповідно витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності, або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

Згідно з підпунктом 14.1.36 Податкового кодексу України підприємництво - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Розглядувана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширеною на реальність господарських операцій. До загальновизнаних у світі дієвих механізмів, завдяки яким здійснюється аналіз господарських угод, виявлення та класифікація протиправних схем та методик незаконного ухилення від сплати податків, відносяться спеціальні судові доктрини.

Згідно з поясненнями представника позивача на заперечення відповідача, останній наголошує на бездоказовості висновків податкового органу щодо нереальності господарських операцій, посилаючись на покладені в їх основу припущення та голослівність та фактично зважаючи на презумпцію дійсності. При цьому в обґрунтування протилежного позивач не наводить аргументацію, а надає мінімальний пакет документів для документування господарських операцій, як достатній для цілей оподаткування. З наданих же представником позивача первинних документів не вбачається їх зміст, підстави вчинення, умови поставки товару (робіт, послуг), мету придбання товару (робіт, послуг), що обумовлює висновок суду про дефект змісту та походження документів.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

Доктрина ділової цілі («business purpose doctrine») вперше була застосована у справі Gregory v. Helvering, де Верховний суд США постановив, що будь-яка угода, вчинена із податковими мотивами (tax-motivated transaction) повинна мати ділову мету. Доктрина ділової мети застосовується в межах доктрини економічної сутності («economic substance doctrine»), сутність якої полягає в тому, що суд вправі відмовити платнику у наданні податкової вигоди, якщо операція, що вчиняється не призводить до інших, крім зниження податкового тягаря, змін економічного стану платника («economic position»).

Доктрина знайшла своє відображення і в судовій практиці Європейського Суду (справа Halifax v. Commissioners, Case C-255/02 («Halifax»). До Європейського Суду Справедливості справа була передана судовою установою Великобританії, не впевненою у вірному застосуванні положень Шостої директиви ЄС, що регулювала на той час справляння ПДВ. Суд, розглядаючи справу, прийшов до таких висновків: мотив вчинення угод (в цьому випадку ухилення від оподаткування) не має значення для визначення того, чи є угода «реалізацією товарів і послуг» або «економічною діяльністю» в розумінні Шостої Директиви; Шоста Директива не допускає вирахування вхідного ПДВ, якщо відповідна угода являє собою «недобросовісну практику» («abusive practice»); якщо має місце «недобросовісна практика», угоди переглядаються для її виключення, а ПДВ обраховується відповідно до переглянутого варіанту угод. «Недобросовісна практика» має місце, якщо одночасно виконані дві умови: угоди призводять до одержання податкової вигоди, надання якої суперечить меті податкового законодавства; низкою об'єктивних факторів підтверджується, що істотною метою угод є одержання податкової вигоди.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Поряд із тим, в ході офіційного з'ясування обставин справи судом достовірно не встановлено, а стороною позивача - не доведено, що задокументовані господарські операції з придбання послуг по доставці поліграфічної продукції були обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру).

Вирішуючи спір, суд враховує, що господарські операції, здійснені на виконання правочинів, є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань, а дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції.

Посилання позивача на правильність відображення у податковому обліку господарських операцій з його контрагентами не узгоджується із принципом законності, який зумовлює повне встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення спору.

Для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку судам слід: з'ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; визначити об'єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв'язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Вищий адміністративний суд України неодноразово звертав увагу на те, що порушення вимог податкового законодавства на будь-якому з наведених етапів є достатнім для висновку про невідповідність фактичних і задекларованих платником податку наслідків господарських операцій для податкового обліку (ухвала від 24.04.2014 р. № К/800/29370/13 по справі 2а-15323/12/2670).

При цьому суд касаційної інстанції підкреслив, що якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.

Вирішуючи спір, суд враховує, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Суд також враховує, що приймати на підтвердження даних податкового обліку можливо лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Отже позивачем не надано первинних документів у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, на підтвердження фактичного отримання послуг від контрагентів.

Таким чином, суд погоджується із викладеними в акті перевірки від 14.11.2014 р. № 6873/15-53-22-3/36344137 висновками про те, що у перевіреному періоді ТОВ «Укркур'єр» порушено ст.ст. 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено значення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1430202,83 грн.

При таких обставинах суд вважає, що позивач не довів необґрунтованості висновків акту перевірки та протиправності прийнятого на його підставі податкового повідомлення-рішення.

На підставі встановлених в судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку про те, що при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, за результатами з'ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з позивача належить стягнути решту суми (90%) судового збору пропорційно до відхиленої частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркур'єр» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркур'єр» (код ЄДРПРОУ 36344137, 65023, м. Одеса, вул. Ніжинська, 44, каб. 9) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів : УК у м. Одесі/Київський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38016923, р/р 4005, ГУДКСУ в Одеській області, , МФО 828011, код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір в розмірі 4384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири грн. 80 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя І.В. Завальнюк