Справа № 2а-4150/10/0770
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 р. Справа № 127260/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Рахівському районі Закарпатської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2011 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Великобичківський консервний завод» до Державної податкової інспекції у Рахівському районі Закарпатської області про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

08.11.2010 року Відкрите акціонерне товариство «Великобичківський консервний завод» звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Рахівському районі Закарпатської області в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 15.04.2010 року за № /0 93/10/23-00, яким визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток в сумі 49 184, 00 грн. та за № /0 92/10/23-00, яким зменшено суму бюджетного відшкодування по податку на додану вартість в розмірі 20 768, 00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 6284, 50 грн., а також податкові повідомлення-рішення від 01.07.2010 року № /1 125/2351/00377880, № /1 126/2351/00377880 та від 16.09.2010 року № /2 30/10/23-00/1594/00377880, № /2/4044/7/25-055 31/10/23-10/1595/00377880, № /2/4044/7/25-055 32/10/23-00/1596/00377880, № /2 32/10/23-00/1597/00377880.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно було донараховано податкове зобов'язання по податку на прибуток та зменшено суму бюджетного відшкодування по ПДВ на тій підставі, що нібито позивач в травні 2009 року реалізував фронтальний одношківний навантажувач фізичній особі ОСОБА_1 за ціною 138 500, 00 грн., вартість якого не включив до валового доходу та податкових зобов'язань по ПДВ, оскільки позивач у травні 2009 року даній фізичній особі реалізацію фронтального одношківного навантажувача не здійснював. Також зазначає, що правовідносини між позивачем та гр. ОСОБА_1 врегульовані договором комісії від 05.01.2009 р., однак здійснення операцій за вказаним договором не являються обєктом оподаткування по податку на прибуток та ПДВ в силу норм абз. 2 п. 1.31 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та абз. 2 п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість».

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2011 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 15.04.2010 року за № /0 93/10/23-00, яким визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток в сумі 49 184,00 грн. (в т.ч. 36 065, 00 грн. за основним платежем та 13 119,00 грн. штрафних санкцій) та за № /0 92/10/23-00, яким зменшено суму бюджетного відшкодування по податку на додану вартість в розмірі 20 768,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 6284,50 грн., податкові повідомлення-рішення від 01.07.2010 року № /1 125/2351/00377880; № /1 126/2351/00377880 та податкові повідомлення-рішення від 16.09.2010 року № /2 30/10/23-00/1594/00377880; № /2/4044/7/25-055 31/10/23-10/1595/00377880; № /2/4044/7/25-055 32/10/23-00/1596/00377880; № /2 32/10/23-00/1597/00377880.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до абз. 2 п. 1.31 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та абз. 2 п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» операції за договором комісії не являються об'єктом оподаткування по податку на прибуток та податку на додану вартість.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Державна податкова інспекція у Рахівському районі Закарпатської області подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

У зв'язку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Рахівському районі Закарпатської області було проведено планову виїзну перевірку ВАТ „Великобичківський консервний завод" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 31.12.2009 р., про що складено відповідний акт № 14/2351/0037880 від 30.03.2010 р.(а.с.10-24).

Перевіркою встановлено порушення пп. 11.3.3 п. 11.3 ст. 11, пп. 8.6.1 п. 8.6, пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України від 28.12.1994 року № 334/94 „Про оподаткування прибутку підприємств" занижено податок на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 36 065, 00 грн., у тому числі ІІ квартал 2009 року 26 148, 00 грн., ІІІ квартал 2009 року в сумі 6762, 00 грн., ІV квартал 2009 року в сумі 3155, 00 грн., а також порушення пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України від 03.04.1993 р. № 168/97-ВР „Про податок на додану вартість" занижено зобов'язання по податку на додану вартість в травні 2009 року в сумі 20 768, 00 грн. (а.с.10-24).

На підставі вищевказаного акту перевірки Державною податковою інспекцією у Рахівському районі Закарпатської області були прийняті податкове повідомлення-рішення від 15 квітня 2010 року за № /0 93/10/23-00, яким визначено податкове зобовязання по податку на прибуток в сумі 49184 грн. (в т.ч. 36 065, 00 грн. за основним платежем та 13 119, 00 грн. штрафних санкцій) та податкове повідомлення-рішення від 15 квітня 2010 року за № /0 92/10/23-00, яким зменшено суму бюджетного відшкодування по податку на додану вартість в розмірі 20 768,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 6284,50 грн. (а.с. 25-26).

Не погоджуючись з вищенаведеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач подав скаргу до ДПІ у Рахівському районі(а.с.35). Рішенням про результати розгляду скарги ДПІ у Рахівському районі від 01.07.2010 р. оскаржені податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга позивача без задоволення (а.с. 36-37).

ВАТ «Великобичківський консервний завод» подало скаргу до ДПА у Закарпатській області, яка своїм рішенням від 16.09.2010 року № 1670/10/25-005 про результати розгляду скарги залишив скаргу без задоволення(а.с.38-46).

Позивач не погоджуючись із рішенням ДПА у Закарпатській області подав скаргу до ДПА України, яка 25.10.2010 року рішенням № 11126/6/25-0115 залишило повторну скаргу без розгляду на тій підставі, що вона була надіслана до ДПА України з порушенням встановленого десятиденного строку для подання (а.с.47-51).

За результатами адміністративного оскарження відповідачем прийнято нові податкові повідомлення-рішення від 01 липня 2010 року № /1 125/2351/00377880; № /1 126/2351/00377880 та податкові повідомлення-рішення від 16.09.2010 року № /2 30/10/23-00/1594/00377880; № /2/4044/7/25-055 31/10/23-10/1595/00377880; № /2/4044/7/25-055 32/10/23-00/1596/00377880; № /2 32/10/23-00/1597/00377880 (а.с.а.с.27-28).

Згідно пункту 4.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Підпунктом 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що валовий доход включає: загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 ст. 5 вказаного Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно із нормою абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Отже, виходячи з положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Відповідно до п. 1.31 ст. 1 вказаного Закону продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Згідно підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Враховуючи вищенаведене, валові доходи по податку на прибуток та податкові зобов'язання по податку на додану вартість виникають у платника податку в результаті укладення ним договорів купівлі-продажу, міни, поставки та інші цивільно-правові договори, які передбачають передачу прав власності на такі товари. При цьому, датою виникнення валових доходів по податку на прибуток та податкових зобовязань по податку на додану вартість є або дата отримання коштів як оплату за товар, або відвантаження товару на виконання договорів купівлі продажу чи інших договорів, що передбачають перехід права власності.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач у травні 2009 року реалізацію фронтального одношківного навантажувача фізичній особі ОСОБА_1 не здійснював, а відповідачем під час проведення перевірки було порушено п. 1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України N 326 від 10.08.2005 року, де передбачено, що факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів.

Правовідносини між позивачем та гр. ОСОБА_1 були врегульовані договором комісії від 05 січня 2009 року, відповідно до п 1.1 якого комітент доручає, а комісіонер (позивач) бере на себе зобов'язання укласти від свого імені, але в інтересах та за рахунок Комітента договір купівлі-продажу з третьою особою (Агро-Базар С.Дюранова, Словаччина), надалі продавець, про придбання автомобільного автонавантажувача фронтального марки HON UNK 320 (а.с. 52).

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

На підставі вищезазначеного, позивач уклав договір купівлі-продажу від 18 лютого 2009 р. фронтального одношківного навантажувачу у „Агро-Базар С.Дюранова" (Словаччина) та ввіз його на митну територію України від свого імені, але в інтересах та за рахунок фізичної особи ОСОБА_1

Відповідно до абз. 2 п. 1.31 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та абз. 2 п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» операції за договором комісії не являються обєктом оподаткування по податку на прибуток та податку на додану вартість.

В акті перевірки № 14/2351/0037880 від 30 березня 2010 р. вказано, що визначення суми податкового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 10 105, 00 грн. (за основним платежем) проведено відповідачем на тій підставі, що позивач завищив задекларовані показники у рядку 07 Декларації „сума амортизаційних відрахувань" на суму 40 419, 00 грн.

Так, відповідно до пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», під терміном «амортизація» основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

За приписами пп. 8.1.2 п. 8.1 цієї ж статті Закону амортизації підлягають витрати, зокрема, на придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення.

Підпунктом 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 названого Закону (у редакції, що діяла до 01.01.2004 р.) було встановлено норми амортизації у відсотках до балансової вартості кожної з груп основних фондів на початок звітного (податкового) періоду в такому розмірі (в розрахунку на податковий квартал): група 1 - 1,25 відсотка; група 2 - 6,25 відсотка; група 3 - 3,75 відсотка; група 4 - 15 відсотків.

Однак, Законом України від 24.12.2002 р. № 349-IV «Про внесення змін до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» зазначені норми було викладено в іншій редакції, згідно з якою: група 1 - 2 відсотки; група 2 - 10 відсотків; група 3 - 6 відсотків; група 4 - 15 відсотків.

Згідно з абзацом першим пункту 1 Перехідних положень Закону України від 01.07.2004 р. № 1957-IV «Про внесення змін до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» норми амортизаційних відрахувань, зазначені у ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для основних фондів груп 1, 2 і 3, застосовуються щодо витрат, понесених (нарахованих) платником податку після 1 січня 2004 року у зв'язку з придбанням або спорудженням нових основних фондів груп 1, 2 і 3, а також витрат на поліпшення таких нових основних фондів.

Здійснене податковим органом тлумачення поняття «нових основних фондів» у розумінні наведеної норми Закону, згідно з яким до таких основних фондів відносяться лише основні засоби, які взагалі ніколи раніше не експлуатувалися, є помилковим. Адже придбання або спорудження нових фондів у цій нормі розглядається в контексті понесених платником витрат, а не відносно часу існування таких фондів.

Тобто, у разі придбання основних фондів після 01.01.2004 р. такі фонди є новими для платника, незалежно від строку попередньої експлуатації таких фондів.

Таким чином, понесені після 01.01.2004 р. витрати на придбання (поліпшення) основних фондів, які не експлуатувалися, можуть амортизуватися за новими нормами амортизації незалежно від того, чи були такі основні фонди в експлуатації у інших осіб.

З акту перевірки № 14/2351/0037880 від 30 березня 2010 р. слідує, що позивачем амортизаційні відрахування нараховувалися на транспортні засоби (навантажувач фронтальний 1989 р.в. 124 653, 00 грн.; навантажувач вилочний телескопічний 1996 р.в. 194 400, 00 грн.; навантажувач вилочний дизельний 1994 р.в. - 20 500, 00 грн.; навантажувач вилочний бензиновий 1994 р.в. 16 300, 00 грн. та інші машини на суму 10 035, 00 грн.), які внесені засновником до статутного фонду у 2009 році.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки вищевказані транспортні засоби були внесені засновником до статутного фонду у 2009 році, тобто після 01 січня 2004 року, то позивач має право здійснювати нарахування амортизаційних відрахувань витрат на такі транспортні засоби за нормою для 2-ої групи 10 відсотків.

Такий висновок відповідає правовій позиції Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 07 квітня 2014 року у справі № 2а-12954/10/2070.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Рахівському районі Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2011 року у справі № 2а-4150/10/0770 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Б.Заверуха

Судді О.М. Гінда

В.В. Ніколін