Справа № 826/9327/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9327/14 Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, Державної фіскальної служби України про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання недійсним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Фарлеп-Інвест" звернувся до суду з позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників Державної фіскальної служби України про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07 квітня 2014 року № , визнання недійсним та скасування рішення про розгляд скарги від 16 червня 2014 року № 10577/6/99-99-10-01-15.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - Приватне акціонерне товариство "Фарлеп-Інвест" звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників Державної фіскальної служби України проведено документальну планову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки відповідачем складено Акт від 21 березня 2014 року №316/28-10-42-10/19199961.

Перевіркою встановлено, у тому числі, порушення позивачем п. 6 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування по податку на прибуток.

За результатами встановлених порушень, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 07 квітня 2014 року №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 61 376 971 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з висновками контролюючого органу, позивач звернувся до Міністерства доходів і зборів України із скаргою, за результатами розгляду якої рішенням Міністерства доходів і зборів України від 16 червня 2014 року №10577/6/99-99-10-01-15 податкове повідомлення рішення від 07 квітня 2014 р № залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Вважаючи протиправним податкове повідомлення - рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 07 квітня 2014 року №, а також не погоджуючись з рішенням Міністерства доходів і зборів України про результати розгляду скарги від 16 червня 2014 року №10577/6/99-99-10-01-15 про правомірність винесення податкового повідомлення рішення від 07 квітня 2014 року №, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

В силу п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.п. 14.1.188 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкова різниця - різниця, яка виникає між оцінкою і критеріями визнання доходів, витрат, активів, зобов'язань за національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку або міжнародними стандартами фінансової звітності, та доходами і витратами, визначеними згідно з розділом III цього Кодексу

Підпунктом 14.1.189 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що тимчасова податкова різниця - податкова різниця, яка виникає у звітному періоді та анулюється в наступних звітних податкових періодах.

Згідно п. 6 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для визначення переліку об'єктів основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів за групами відповідно до пункту 145.1 статті 145 цього Кодексу з метою нарахування амортизації з дати набрання чинності розділом III цього Кодексу застосовуються дані інвентаризації, проведеної за станом на 1 квітня 2011 року.

Вартість, яка амортизується, по кожному об'єкту основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів визначається як первісна (переоцінена) з урахуванням капіталізованих витрат на модернізацію, модифікацію, добудову, дообладнання, реконструкції тощо, а також суми накопиченої амортизації за даними бухгалтерського обліку на дату набрання чинності розділом III цього Кодексу.

До переоціненої вартості основних засобів не включається сума дооцінки основних засобів, що проведена після 1 січня 2010 року.

Якщо загальна вартість усіх груп основних засобів за даними бухгалтерського обліку менша, ніж загальна вартість усіх груп основних фондів за даними податкового обліку на дату набрання чинності розділом III цього Кодексу, то тимчасова податкова різниця, яка виникає в результаті такого порівняння, амортизується як окремий об'єкт із застосуванням прямолінійного методу протягом трьох років.

Тобто, з наведеного слідує висновок, що тимчасова податкова різниця амортизується пропорційно протягом трьох років рівними, які визначаються на момент виникнення такої податкової різниці.

Особливості обліку під час реорганізації юридичних осіб визначено п. 153.15 ст. 153 Податкового кодексу України.

Згідно п.п. 153.15.1 п. 153.15 ст. 153 Податкового кодексу України, не включається до складу доходу платника податку - правонаступника сума коштів, боргових вимог, вартість матеріальних та нематеріальних активів, отриманих від юридичної особи, що припиняється у зв'язку із проведенням реорганізації.

Об'єкти основних засобів та нематеріальних активів юридичної особи, що припиняється у зв'язку з проведенням реорганізації, включається до складу відповідних груп основних засобів та нематеріальних активів платника податків - правонаступника за балансовою вартістю на дату затвердження передавального акта та підлягає амортизації в порядку, визначеному цим Кодексом.

Собівартість запасів, що обліковуються в обліку юридичної особи, що припиняється, включається до складу собівартості запасів правонаступника на дату затвердження передавального акта.

У разі якщо визначена цим розділом дата збільшення витрат, здійснених (нарахованих) юридичною особою, що припиняється, не настала до моменту затвердження передавального акта, такі витрати враховуються в обліку платника податків - правонаступника. Такий платник податку - правонаступник набуває право на збільшення витрат у загальному порядку, визначеному цим розділом. Це правило застосовується також: до суми витрат, що обліковуються відповідно до цього розділу в особливому порядку (витрат на придбання цінних паперів, деривативів тощо), та неврахованих у зменшення доходів платника податку до моменту затвердження передавального акта; до суми доходу, отриманого (нарахованого) платником податку, що припиняється, та невключеного до доходу до моменту затвердження передавального акта.

Від'ємне значення об'єкта оподаткування звітного періоду, що обліковувалось у платника податку, що припиняється, на дату затвердження передавального акта, включається до складу витрат платника податку - правонаступника. Зазначене положення також застосовується до суми від'ємного значення, що обліковується в особливому порядку відповідно до цього розділу у платника податку, що припиняється (від'ємне значення за операціями із цінними паперами, деривативами, правами вимоги тощо).

Положення, передбачені абзацом восьмим зазначеного пункту, не застосовуються в разі, якщо платник (платники) податку, що припиняються, та платник податку - правонаступник були пов'язаними особами менш ніж вісімнадцять послідовних місяців до дати завершення приєднання.

Склад витрат (доходів), передбачених цим підпунктом, та їх оцінка визначаються за даними та документами обліку юридичної особи, що припиняється, на дату затвердження передавального акта.

Відповідно до п.п. 14.1.138 п. 14.1 ст. 138 Податкового кодексу України, основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Як вбачається з матеріалів справи, під час перевірки відповідачем встановлено, що позивачем неправомірно віднесено до складу інших витрат амортизацію тимчасової податкової різниці, яка виникла за результатами інвентаризації основних засобів станом на 01 квітня 2011 року, приєднаних після 01 квітня 2011 року до ПАТ «Фарлеп-Інвест» та неправомірно включено до складу витрат витрати, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, непідтверджених перинними документами.

Так, судом встановлено, що до ПАТ «Фарлеп-Інвест» приєдналися в результаті реорганізації наступні підприємства: ТОВ «Днепртел», ТОВ «Люза», ТОВ «Фарлеп Телеком Холдинг», ТОВ «Інтерком», ТОВ «ТПД І.П.С.», ТОВ «Телефонна компанія ЕЛС», ТОВ «Оптима-Зв'язок Ессетс», ТОВ «Оптіма Телеком», ТОВ «Укомлайн».

При цьому, судом встановлено, що вищевказані юридичні особи приєдналися до ПАТ «Фарлеп-Інвест» після 01 квітня 2011 року та до початку процедури реорганізації самостійно вели облік тимчасових податкових різниць.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пункт 6 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України не передбачає, що тимчасова податкова різниця, яка виникає в результаті порівняння загальної вартості усіх груп основних засобів за даними бухгалтерського обліку та загальної вартості усіх груп основних фондів за даними податкового обліку, є об'єктом основних засобів.

З огляду на те, що тимчасова податкова різниця не ототожнюється з основними засобами, судом першої інстанції вірно зазначено, що вона не може передаватися у процесі реорганізації у порядку, визначеному п. 153.15 ст.153 Податкового кодексу України.

Разом з тим, всупереч п. 6 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, позивачем було віднесено до тимчасової податкової різниці суми тимчасових податкових різниць приєднаних підприємств, а тому неправомірно збільшено визначену раніше суму таких різниць.

Крім того, судом встановлено, що у періоді, що перевірявся, позивач здійснював господарські операції з наступними юридичними особами: ТОВ «А1 Сервіс» за період жовтень місяць 2012 року; ТОВ «Ект - Сервіс» за червень - вересень місяці 2011 року; ПП «Декарт» за травень місяць 2012 року, липень місяць 2012 року, серпень місяць 2012 року, вересень місяць 2012 року; ТОВ «Дарінет Сервіс» за лютий місяць 2011 року, квітень - вересень місяць 2011 року, грудень місяць 2011 року, січень місяць 2012 року; Охоронно-Детективним Агентством «Пугач» за серпень місяць 2011 року, вересень місяць 2011 року, листопад місяць 2011 року, грудень місяць 2011 року, січень місяць 2012 року; ПП «Дует» - Видавничий Дім «Харків на долонях» за грудень місяць 2011 року; ПП «Інтер-Спецпром» за серпень - жовтень 2012 року; ТОВ «Сокол» за липень місяць 2012 року.

При цьому, право на формування витрат у платника податку виникає лише у випадку фактичного придбання товарів (робіт, послуг), витрати з придбання яких відносяться до складу валових витрат та підтверджуються первинними документами, які складаються під час здійснення господарської операції або ж після її закінчення.

Разом з тим, позивачем не надано жодних первинних документів, які б дали змогу суду перевірити реальність здійснення господарських операцій ПАТ «Фарлеп-Інвест» з ТОВ «А1 Сервіс», ТОВ «Ект - Сервіс», ПП «Декарт», ТОВ «Дарінет Сервіс», Охоронно-Детективним Агентством «Пугач», ПП «Дует» - Видавничий Дім «Харків на долонях», ПП «Інтер-Спецпром», ТОВ «Сокол» та відобразити реальність їх наслідків.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок податкового органу про зменшення ПАТ "Фарлеп-Інвест" від'ємного значення об'єкту оподаткування по податку на прибуток у сумі 61 376 971 грн. 00 коп. та правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Позовну вимогу позивача про визнання недійсним та скасування рішення Міністерства доходів і зборів про розгляд скарги від 16 червня 2014 року № 10577/6/99-99-10-01-15 судом першої інстанції також правомірно залишено без задоволення, оскільки висновки, викладені у рішенні про результати розгляду скарги, не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не спричиняють виникнення будь-яких прав і обов'язків позивача.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 17.03.2015 року.

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.