Справа № 500/5179/14-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 р. Справа № 500/5179/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Пащенко Т.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області про визнання протиправним рішення щодо відмови в поновленні пенсії по інвалідності та зобов'язання вчинити певні дії,- В С Т А Н О В И В:

08.08.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із позовом до УПФУ в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області, в якому просив суд:

- визнати протиправним рішення відповідача від 28.07.2014 року №107/Б-01 про відмову йому у поновленні пенсії по інвалідності як державному службовцю відповідно до норм ЗУ «Про державну службу»;

- зобов'язати відповідача поновити йому виплату пенсії на підставі його заяви від 10.09.2013р. та довідки про складові заробітної плати відповідно до ЗУ «Про державну службу», як державному службовцю з моменту припинення зазначеної виплати;

- стягнути з відповідача на користь позивача недораховані у зв'язку із незаконним припиненням виплати пенсії кошти.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він більше 10-ти років працював у Ізмаїльській митниці. 27.08.2013р. його, відповідно до рішення Одеської обласної МСЕК, було визнано інвалідом II групи та в той же день, на підставі його заяви Управлінням ПФУ в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі було призначено пенсію по інвалідності як державному службовцю. Однак, з 29.02.2014 року на підставі рішення комісії зі спірних питань №12 від 12.02.2014р. йому незаконно перестали нараховувати та виплачувати пенсію по інвалідності як державному службовцю та почали відраховувати з пенсії надмірно виплачені суми. 18.07.2014р. він звернувся до відповідача із заявою про поновлення йому виплати пенсії, однак останній, своїм листом від 28.07.2014 року №107/Б-01 протиправно відмовив йому в такому поновленні, чим порушив його права.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління ПФУ в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області щодо відмови в поновленні пенсії по інвалідності як державному службовцю ОСОБА_1 Зобов'язано Управління ПФУ в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності на підставі заяви від 10.09.2013 року та довідки про складові заробітної плати як державному службовцю з моменту припинення зазначеної виплати, а саме з 29.02.2014 року з урахуванням вже виплачених сум. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, начальник Управління ПФУ в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області 01.10.2014 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права та просив скасувати постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2014 року, прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Загальний трудовий стаж позивача ОСОБА_1, згідно його трудової книжки, складає більше 31 року, з яких:

- з 01.07.1981 року по 10.10.1986 року він працював у колгоспі «Победа» Ізмаїльського району Одеської області (т.б. стаж складає 5 років 3 місяці 10 днів);

- з 16.08.1988 року по 01.10.1991 року працював у Ізмаїльському ПТУ-58 (т.б. стаж складає 3 роки 2 місяці 15 днів);

- з 10.01.1992року по 28.01.2001 року - в АТ «Бессарабія» (стаж складає 9 років 18 днів);

- з 10.03.1993 року по 15.04.1997 року - служив в Ізмаїльській митниці

інспектором (т.б. стаж складає 4 роки 1 місяць 6 днів);

- з 16.04.1997 року по 30.06.2000 року - в Придунайській митниці на посаді старшого

інспектора (т.б. стаж складає 3 роки 2 місяці 16 днів);

- з 01.07.2000 року по 31.12.2003 року - в Придунайській митниці ст. інспектором (т.б. стаж складає 3 роки 6 місяців);

- з 01.01.2004 року по 16.10.2005 року - працював в Ізмаїльській митниці на посаді старшого інспектора (т.б. стаж складає 1 рік 9 місяців 16 днів);

- з 17.10.2005 року по 19.08.2013 року - в Ізмаїльській митниці старшим інспектором, провідним інспектором митниці, заступником начальника відділу, головним інспектором сектору митного оформлення, а потім головним інспектором митного поста (т.б. стаж складає 7 років 10 місяців 15 днів).

Таким чином, загальний стаж ОСОБА_1 складає 31 рік 5 місяців 3 дні, з яких: 4 роки 9 місяців 25 днів - період навчання, 1 рік 7 місяців 24 дня - військова служба, 20 років 5 місяців 23 дні - служба в митних органах.

27.08.2013 року рішенням Одеської обласної МСЕК Міністерства охорони здоров'я України ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності.

27.08.2013 року позивачу призначено пенсію по інвалідності як державному службовцю.

Однак, з 29.02.2014 року, на підставі рішення комісії зі спірних питань УПФУ №12 від 12.02.2014р., йому перестали нараховувати та виплачувати пенсію по інвалідності як державному службовцю та почали відраховувати з його пенсії надмірно виплачені суми.

18.07.2014р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про поновлення йому виплати пенсії з 10.09.2013р., однак останній, своїм листом від 28.07.2014 року №107/Б-01 відмовив йому в такому поновленні в зв'язку із тим, що в ст.25 Закону України «Про державну службу» конкретно не визначено категорії керівних посад працівників чи спеціалістів митної служби.

Не погодившись із такими діями та рішенням пенсійного органу, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання пенсії по інвалідності як державного службовця, а також з того, що оскаржувані дії та рішення пенсійного органу є неправомірними та не відповідаючими діючому законодавству.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно вивчивши матеріали справи та наявні в них докази (документи), цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А як слідує з положень ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до змісту ст.1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р., «державна служба» в Україні визначена як професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Як слідує зі ст.2 вищевказаного Закону, «посада» - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Судовою колегією з матеріалів справи встановлено, що посади, на яких працював позивач, були визначені структурою та штатним розписом Державної митної служби України, та відповідно на нього, згідно із приписами Закону України «Про державну службу», «Положення про Державну митну службу в Україні» та Митного Кодексу України, були покладені певні службові обов'язки та повноваження, які, в свою чергу, він виконував протягом 20 років 5 місяців 23 днів (+ 1 рік 7 місяців 24 дні - військова служба в Радянській Армії).

Відповідно до Указу Президента України «Про державну митну службу України» №1145/96 від 29.11.1996р. та вимог «Положення про Державну митну службу в Україні» від 08.02.1997р. №126/97, Державна митна служба України - є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує проведення в життя державної митної політики, організовує функціонування митної системи, здійснює керівництво дорученою йому сферою управління, несе відповідальність за її стан і розвиток. Держмитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через регіональні митниці, митниці, спеціалізовані митні управління та організації. Держмитслужба у процесі виконання покладених на неї завдань взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади, органами АРК, органами місцевого самоврядування, а також з відповідними органами інших держав. Видатки на утримання органів Державної митної служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, слід зазначити, що працівники митної служби, серед яких був і позивач, працюючи: з 10.03.1993р. по 15.04.1997р. - в Ізмаїльській митниці на посаді інспектора; з 16.04.1997р. по 31.12.2003р. - в Придунайській митниці на посаді старшого інспектора; з 01.01.2004р. по 19.08.2013р. - в Ізмаїльській митниці на посадах старшого інспектора, провідного інспектора митниці, заступника начальника відділу, головного інспектора сектору митного оформлення, інспектора митного поста, одержують заробітну плату виключно за рахунок державних коштів.

У відповідності до п.2 «Положення про Державну митну службу в Україні», держмитслужба у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України, КМУ, а також цим Положенням. Посадові особи органів державної митної служби зобов'язані дотримуватися Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної митної служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права. За невиконання або неналежне виконання посадовими особами державної митної служби своїх обов'язків вони притягаються до дисциплінарної, адміністративної, кримінальної та матеріальної відповідальності згідно із чинним законодавством.

Також, ст.430 Митного Кодексу України передбачає, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу».

Аналогічне положення міститься і в ст. 344 Податкового кодексу України.

При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Порядок же і умови прийняття на службу до митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій визначається законодавством України. Посадові особи митної служби України, як і всі державні службовці проходять атестацію, порядок проведення якої визначається КМ України. Спеціальні звання присвоюються посадовим особам митної служби України відповідно до займаних посад і стажу роботи.

До того ж, згідно ж приписів ст.413 МК України, особи які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установ та організаціях, приймають «Присягу державного службовця».

Як встановлено судовою колегією по справі, позивач, у відповідності до вимог ст.17 Закону України «Про державну службу», у липні 1995 року прийняв присягу державного службовця, про що свідчить запис в його трудовій книжці, а у вересні 1995р. йому вперше було присвоєно спеціальне (персональне) звання «інспектор митної служби».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за час служби позивача в Ізмаїльській митниці ним добросовісно виконувались обов'язки посадової особи, визначені відповідно до п.4 «Положення про Державну митну службу в Україні» і випадків притягнення його до будь-якої відповідальності не було.

Згідно п.2 «Порядку обчислення стажу державної служби» (затв. Постановою КМУ від 03.05.1994р. №283), до стажу державної служби зараховується стаж на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, суддів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно - ревізійної служби.

А відповідно до приписів ст.37 Закону України «Про державну службу», на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого аб.1 ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 70 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011р. - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 70 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011р. - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Окрім того, зі змісту приписів ст.37 Закону України «Про державну службу» видно, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч.1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного та, приймаючи до уваги те, що весь час роботи в митній службі до позивача пред'являлися вимоги, як до державного службовця відповідно до норм Закону України «Про державну службу» та «Порядку обчислення стажу державної служби» (затв. Постановою КМУ від 03.05.1994р. №283), судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що цей час роботи в органах державної митної служби позивачу повинен бути зарахований до стажу державної служби, тобто позивач має право на отримання пенсії по інвалідності, як державний службовець, а тому, виплату пенсії позивачу потрібно поновити з дати її припинення з урахуванням його заяви від 10.09.2013 року та довідки про складові заробітної плати.

При цьому, слід зазначити, що вищезазначена позиція співпадає з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена, зокрема, в ухвалах від 22.11.2012 року (справа №К/9991/64060/11) та від 05.09.2013 року (справа №К/800/44913/13).

До того ж, судова колегія звертає увагу, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, за вказаних обставин, суд апеляційної інстанції приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що оскаржуване рішення Управління ПФУ в Ізмаїльському районі Одеської області №107/Б-01 28.07.2014р. про відмову в поновленні позивачу пенсії по інвалідності як державного службовця є протиправним, що, в свою чергу, і було правильно вирішено судом 1-ї інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову міськрайонного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ізмаїльському районі Одеської області - залишити без задоволення, а постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко