Справа № 823/412/15
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року справа № 823/412/15

м. Черкаси

13 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

при секретарях судового засідання - Педані О.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Шадхіної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищевказаним позовом, в якому просить:

- визнати неправомірною бездіяльність прокуратури Черкаської області, яка виявилася у ненаданні повної відповіді на заяву ОСОБА_1;

- зобов'язати прокуратуру Черкаської області надавати ґрунтовну оцінку законності діяльності в діях в.о. начальника територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області ОСОБА_4 щодо дискримінації інваліда 3 групи ОСОБА_1 і скласти адміністративний протокол відповідно до п. 5 ст. 5 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції";

- зобов'язати керівника прокуратури Черкаської області в місячний строк подати звіт про виконання постанови суду в порядку вимог ст. 267 КАС України;

- винести окрему ухвалу суду в порядку ст. 166 КАС України і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню законів та врахувати вимоги ст. 161 КК України щодо дискримінації за ознакою інвалідності;

- стягнути з прокуратури Черкаської області на користь позивача судовий збір у розмірі 73 гн. 08 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач особисто звертався до територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області з приводу неправомірності дій державної насіннєвої інспекції та її правонаступника - державної інспекції сільського господарства в Черкаській області щодо звільнення позивача з посади начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції, але весь час отримував відписки від територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області, в чому вбачає неодноразову дискримінацію його як інваліда 3 групи з дитинства. У зв'язку з цим 27.09.2014р. звернувся письмово з заявою до відповідача про скоєння правопорушення у галузі охоронюваних трудовим законодавством прав та інтересів працівника територіальною державною інспекцією з питань праці у Черкаської області, на що також отримав лист від 24.10.2014р. за № 07/1-2320 з якого дізнався, що прокуратура Черкаської області не вжила необхідних заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності шляхом складення протоколу про корупційне правопорушення згідно вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Як стверджує позивач, прокуратурою не виконано вимог Закону України «Про прокуратуру», наказу Генерального прокурора України від 7 листопада 2012 року №3гн «Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів», норм статті 259 КЗпП України, статті 35 Закону України «Про оплату праці», статті 27 Закону України «Про відпустки», Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо забезпечення відкритості у діяльності органів державної влади" №683/2002 від 01.08.2002р. Відповідачем неправомірно повідомлено позивача про законодавче обмеження на проведення перевірок інспекцією праці, оскільки згідно з пунктом 2 частини 1 статті 121 Конституції України і частини 2 статті 5 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру України покладається нагляд за додержанням законів. На думку позивача відмовивши у праві на отримання обґрунтованої відповіді на заяву, прокуратура Черкаської області порушила конституційне право заявника (ст. 34, 40 Конституції України) та діюче законодавство України.

На підставі наведеного позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представник відповідача проти заявленого адміністративного позову заперечив, посилаючись на те, що з метою встановлення фактичних обставин справи стосовно фактів, викладених у зверненні ОСОБА_1 щодо законності дій посадових осіб територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області, прокуратурою області у вказаного органу державного контролю витребувано відповідну інформацію та встановлено, що головним державним інспектором праці ОСОБА_5 у грудні 2012 - січні 2013 року під час розгляду звернення ОСОБА_1 щодо незаконного звільнення здійснено аналіз та вивчено первинні документи, надані адміністрацією Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції. Інспектором Докукіним С.І. виявлені порушення вимог трудового законодавства, проте не вжито заходів реагування до осіб, які їх допустили. Про результати вказаної перевірки ОСОБА_1 поінформовано листом від 09.01.2013 № 23-К1015/20-19 за підписом начальника інспекції ОСОБА_6 Подальші відповіді ОСОБА_1 за підписом т.в.о. начальника державної інспекції з питань праці у Черкаській області ОСОБА_4 (від 18.08.2014 №23-К705/20-19, №23-К714/20-19, від 18.09.2014 №23-К725/20-19, №23-К735/20-19), дії якої оскаржував автор звернення до прокуратури області, містили виключно роз'яснення вимог законодавства.

Представник відповідача зазначає, що згідно законодавства, яке діяло станом на дату розгляду звернення ОСОБА_1 від 22.08.2014 посадові особи територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області не мали законних підстав для проведення позапланової перевірки наведених заявником фактів. Стаття 19 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що прокурор вправі перевірити виконання законів за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Разом з тим, цією ж статтею зазначено, що прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю.

Проводячи перевірку, відповідач прийшов до висновку, що заява позивача від 22.08.2014р. не є запитом на інформацію, ненадання якої, є підставою для притягнення до відповідальності за Законом України „Про засади запобігання і протидії корупції".

Що стосується адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 212-3 КпАП України, то представник відповідача зазначив, що вказана норма стосується порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо надання інформації. Однак, заява ОСОБА_1 від 22.08.2014р. до державної інспекції праці в Черкаській області про скоєння правопорушення не є запитом на публічну інформацію. Факт надання недостовірної інформації т.в.о. начальника територіальної інспекції з питань праці в Черкаській області ОСОБА_4 не знайшов свого підтвердження, та й ОСОБА_1 не вказав у чому полягає недостовірність наданої інформації у відповідях на його звернення.

Представник відповідача вважає, що вказувати на неповноту інформації, наданої ОСОБА_1, у відповідях на його звернення за підписом т.в.о. начальника територіальної інспекції з питань праці в Черкаській області ОСОБА_4 не можливо, оскільки надання ОСОБА_1 інформації в повному обсязі з порушених ним у зверненнях питань, знаходилось у прямому причинно-наслідковому зв'язку з результатами позапланової перевірки територіальною інспекцією з питань праці в Черкаській області за його зверненнями, проведення якої було неможливо в силу вказаних вище норм діючого законодавства, у т.ч. зокрема ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП відносно т.в.о. начальника територіальної інспекції з питань праці в Черкаській області ОСОБА_4 не складався у зв'язку з відсутністю у її діях складу адміністративного караного діяння.

За вказаних обставин представник відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що наказом Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції від 03 грудня 2012 року №68-К ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне, неналежне виконання своїх посадових обов'язків, грубе порушення трудової дисципліни, невиконання без поважних причин правил внутрішнього трудового розпорядку.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 24.04.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013 у справі 823/2/13-а за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції про скасування наказу про звільнення та поновлення на займаній посаді, вищенаведений наказ про звільнення позивача скасовано та поновлено останнього на посаді начальника Тальнівської районної державної насіннєвої інспекції.

На виконання постанови суду від 24.04.2013, Черкаським окружним адміністративним судом 27.11.2013 видано виконавчий лист.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.04.2014 здійснено заміну сторони виконавчого провадження, а саме боржника - Черкаську обласну державну насіннєву інспекцію на її правонаступника - Державну інспекцію сільського господарства в Черкаській області.

Позивач неодноразово звертався до територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області із заявами про вжиття заходів реагування, у зв'язку з порушенням його трудових прав, на що отримував відповіді від 09.01.2012 №23-К1015/20-18, від 18.08.2014 №23-К705/20-19, від 18.08.2014 №23-К714/20-19, від 18.09.2014 №23-К725/20-19 та №23-К735/20-19.

Вважаючи вказані відповіді неповними та необґрунтованими позивач звернувся до прокуратури Черкаської області із заявою від 27.09.2014р., в якій звернув увагу на невжиття територіальною державною інспекцією з питань праці у Черкаській області належних заходів, зокрема, з перевірки книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, та ненадання достовірної і повної інформації про місцезнаходження його трудової книжки. Крім того, в своїй заяві позивач зазначав про невчинення інспекцією дій щодо складання припису та протоколу про адміністративне правопорушення. Посилаючись на неповне, несвоєчасне надання інформації, надання недостовірної чи не в повному обсязі інформації та надання інформації, яка не відповідає дійсності, позивач просив прокуратуру Черкаської області вжити всі необхідні заходи, передбачені вимогами статті 29 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», наказом Генеральної прокуратури України від 21 червня 2011 року № 10гн «Про організацію діяльності органів прокуратури у сфері запобігання і протидії корупції» та скласти відповідний адміністративний протокол.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач провів перевірку обставин, викладених у заяві позивача від 27.09.2014 та листом № 07/1-2320вих-14 від 24.10.2014 надав відповідь, в якій зазначив, що головним державним інспектором праці ОСОБА_5 під час розгляду звернення ОСОБА_1 щодо незаконного звільнення з роботи за ініціативою адміністрації Черкаської обласної державної насіннєвої інспекції та інших питань, незважаючи на виявлені порушення вимог трудового законодавства заходи реагування до осіб, які їх допустили, не вжито. Повідомлено позивача, що про результати вказаної перевірки він поінформований листом від 09.01.2013 №23-К1015/20-19.

Також зазначено, що головний державний інспектор праці ОСОБА_5 заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності, однак не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Повідомлено позивача, що керівництву інспекції вказано на наявні порушення та попереджено про їх недопущення в подальшому. Також відповідачем роз'яснено позивачу, що проведення додаткових контрольно-перевірочних заходів обмежено відповідно до положень статті 31 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що спеціальним законом, який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, є Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року № 393/96-ВР (надалі - Закон №393/96-ВР).

У відповідності до частин 1, 4 статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. При цьому, під скаргою розуміється звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Виходячи з положень частин 1, 3 статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 19 Закону №393/96-ВР визначено обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, зокрема такі: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніше як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Аналіз наведених положень Закону №393/96-ВР дає підстави для висновку, що розгляду підлягають усі порушені в зверненні громадянина питання з наданням на них відповіді.

Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Згідно з пункту 7 статті 15 цього Закону Генеральний прокурор України відповідно до законів України видає обов'язкові для всіх органів прокуратури накази, розпорядження, затверджує положення, інструкції.

На виконання статті 12 Закону України "Про прокуратуру", статті 22 Закону України "Про звернення громадян" наказом Генерального прокурора України від 21 червня 2011 року № 9гн затверджено Інструкцію "Про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України".

Пунктом 3.2 наведеної Інструкції визначено, що за кожним зверненням в прокуратурах усіх рівнів може бути виконана одна з таких дій: прийнято до розгляду; передано на вирішення до підпорядкованої прокуратури; направлено до іншого відомства; приєднано до скарги, що раніше надійшла, або до матеріалів кримінальної справи.

За приписами статті 19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор вправі перевірити виконання законів за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора.

Враховуючи вищезазначене, відповідач зобов'язаний надати повну та обґрунтовану відповідь на заяву позивача від 27.09.2014.

Досліджуючи в судовому засіданні надану відповідачем відповідь, суд вважає, що відповідач у повному обсязі відповідь на звернення не надав. Так, відповідачем не зазначено обставин щодо ненадання достовірної і повної інформації про місцезнаходження трудової книжки позивача та чи проводилась територіальною державною інспекцією з питань праці у Черкаській області перевірка книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Крім того відповідачем не зазначено чи підпадають дії начальника територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області під ознаки корупційного діяння, передбаченого статтею 16 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», у зв'язку з посиланнями позивача про неповне, несвоєчасне надання інформації, надання недостовірної чи не в повному обсязі інформації та надання інформації, яка не відповідає дійсності, вказаною посадовою особою. Відповідач не вказав чи наявні підстави вжиття усіх необхідних заходів, які передбачені вимогами статті 29 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», наказом Генеральної прокуратури України від 21 червня 2011 року № 10гн «Про організацію діяльності органів прокуратури у сфері запобігання і протидії корупції» та чи є підстави для складення відповідного адміністративного протоколу.

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано повної, всебічної та обґрунтованої відповіді на заяву позивача від 27.09.2014, а тому позов у частині визнання неправомірною бездіяльності прокуратури Черкаської області, яка виявилася у ненаданні повної відповіді на заяву ОСОБА_1 від 27.09.2014р. підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов'язання прокуратуру Черкаської області надавати ґрунтовну оцінку законності діяльності в діях в.о. начальника територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області ОСОБА_4 щодо дискримінації інваліда 3 групи ОСОБА_1 і скласти адміністративний протокол відповідно до п. 5 ст. 5 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", суд зазначає наступне.

Позивач у своїй заяві від 27.09.2014 не порушував питання про його дискримінацію як інваліда третьої групи виконуючим обов'язки начальника територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області ОСОБА_4, а тому відсутні підстави для задоволення вказаної вимоги.

Щодо складення адміністративного протоколу відповідно до п. 5 ст. 5 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", суд акцентує увагу, що згідно з указаними положеннями закону спеціально уповноважені суб'єкти безпосередньо здійснюють у межах своєї компетенції заходи щодо виявлення, припинення та розслідування корупційних правопорушень.

Спеціально уповноваженими суб'єктами у сфері протидії корупції є органи прокуратури, спеціальні підрозділи по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України, Національне антикорупційне бюро України, якщо інше не передбачено законом.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, а тому позовна вимога про зобов'язання відповідача прийняти певні рішення є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Отже, вимога про зобов'язання скласти адміністративний протокол задоволенню не підлягає.

Разом з тим, згідно частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Дослідивши докази та обставини у справі за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що визнання неправомірною бездіяльності прокуратури Черкаської області, яка виявилася у ненаданні повної відповіді на заяву ОСОБА_1 від 27.09.2014р., в повній мірі не захищає права останнього, а тому для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов'язати прокуратуру Черкаської області надати повну відповідь на його заяву від 27.09.2014р.

Частинами 1, 2 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне зобов'язати прокуратуру Черкаської області подати до Черкаського окружного адміністративного суду письмовий звіт про виконання даної постанови в місячний строк з дати набрання нею законної сили.

Суд переконаний, що вимоги позивача про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягають, оскільки зі змісту частини 3 статті 105, частини 2 статті 162, статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що вимоги позивача щодо постановлення окремої ухвали не відповідають матеріально-правовим способам захисту порушеного права, визначених законом. Крім того, вимоги про постановлення окремої ухвали не є матеріальними та не відносяться до вимог зобов'язального характеру стосовно вчинення відповідачем певних дій, в результаті чого настануть певні правові наслідки, оскільки питання щодо вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та постановлення окремої ухвали є прерогативою суду і висновок про необхідність її винесення має робити виключно суд в провадженні якого знаходиться відповідна справа та за наслідками її розгляду.

Згідно частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем під час подання адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 73 грн. 08 коп. А тому, судовий збір у сумі 36 грн. 54 коп. підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність прокуратури Черкаської області, яка виявилася у ненаданні повної відповіді на заяву ОСОБА_1 від 27.09.2014р.

Зобов'язати прокуратуру Черкаської області надати повну відповідь на заяву ОСОБА_1 від 27.09.2014р.

Зобов'язати прокуратуру Черкаської області подати до Черкаського окружного адміністративного суду письмовий звіт про виконання даної постанови в місячний строк з дати набрання нею законної сили.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 36 (тридцять шість) грн. 54 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст постанови виготовлений 23 березня 2015 року.