Справа № 813/7421/13-а
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року Справа № 876/15447/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2013 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Термобуд» до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2013 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Термобуд» звернувся до суду з адміністративним позовом до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 02 вересня 2013 року № , , .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2013 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення винесені Городоцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Львівській області № , № , № від 02.09.2013 року.

Не погодившись із таким рішенням суду, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, просить таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 22 липня 2013 по 09 серпня 2013 року працівниками Городоцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області проведено планову виїзну перевірку СУП ТзОВ «Термобуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 року.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 16.08.2013 року № 439/22-00/30274892, згідно якого встановлено порушення ведення податкового обліку, а саме: пп. 14.1.36, пп. 14.1.56, пп. 14.1.228 п.14.1 ст. 14, п. 135.4 ст. 135, п. 137.1, ст. 137, п. 138.4 п. 137.6 п. 138.2 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями), СУП ТзОВ «Термобуд» занижено податок на прибуток в сумі - 132384 грн. в т.ч. за 1-й квартал 2012 року в сумі - 33883 грн., за 2-й квартал 2012 року в сумі - 45658 грн., за 4-й квартал 2012 року в сумі - 52843 грн.; п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2756-VI (із змінами і доповненнями) занижено податок на додану вартість на суму 126080 грн., в т.ч за березень 2012 року на суму - 32269 грн., за червень 2012 року на суму - 43484 грн., за грудень 2012 року на суму - 50327 грн.; п.п 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, п.п. 164.1.1 п. 164.1., ст. 164, п. 167.1. ст. 167, п.п. 169.2.2 п. 169.2 ст. 169, п. 176.2 ст. 176 ПК України. Внаслідок чого підприємством не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 1690,00 грн.; п. 46.1. ст. 46, п. 119.2. ст.. 119, п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме у звітності за ф. 1 ДФ у 1-3 кварталах 2012 року встановлено факт подання не у повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків.

На підставі зазначеного Акту перевірки Городоцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області прийняті податкові повідомлення-рішення: № від 02 вересня 2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 157600,00 грн.; № від 02 вересня 2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 165480,00 грн., № від 02 вересня 2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4663,00 грн.

Зокрема, в ході проведення перевірки податковим органом встановлено, та відображено в акті перевірки, що в 1-му кварталі 2012 року було реалізовано продукцію на загальну суму 1748012 грн., фактична собівартість якої 1909358, відповідно сума заниження валових доходів вказана 161346; в 2-му кварталі 2012 року було реалізовано продукцію на загальну суму 3453139 грн., фактична собівартість якої 3670560, відповідно сума заниження валових доходів вказана 217421; в 4-му кварталі 2012 року було реалізовано продукцію на загальну суму 3612754 грн., фактична собівартість якої 3864387, відповідно сума заниження валових доходів вказана 251633. Загальна сума заниження становить 630400 грн. Від зазначеної суми заниження валових доходів донараховано податок на прибуток у розмір 132384 грн.

Собівартість продукції розрахована податковим органом у 1, 2 та 4-му кварталах 2012 року шляхом сумування витрат відображених СУП ТзОВ «Термобуд» на рахунках класу «Витрати діяльності», а саме сумуванням рахунків 90, 91, 92, 93 та 94.

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України - витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 138.1.1. п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України - витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.

Підпунктом 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу;

Згідно п.138.6 ст.138 Податкового кодексу України - собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Відповідно до п.138.8 ст. 138 Податкового кодексу України - собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Тобто, визначений статтею 138 Податкового кодексу України перелік витрат не може бути предметом вибіркового використання у процесі оподаткування.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій № 291 від 30.11.1999 року - рахунки класу «Витрати діяльності» застосовуються для узагальнення інформації про витрати операційної, інвестиційної, фінансової та іншої діяльності підприємства. Основні вимоги до визнання, складу та оцінки витрат викладені в Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 16 «Витрати». Рахунок 90 «Собівартість реалізації» призначено для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За дебетом рахунку 90 «Собівартість реалізації» відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок), страхові виплати відповідно до договорів страхування, за кредитом - списання в порядку закриття дебетових оборотів на рахунок 79 «Фінансові результати». Адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати не включаються до складу виробничої собівартості готової та реалізованої продукції, а тому інформація про такі витрати узагальнюється на рахунках обліку витрат звітного періоду - 92 «Адміністративні витрати», 93 «Витрати на збут», 94 «Інші витрати операційної діяльності».

Згідно п.2 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999 року - норми цього Положення (стандарту) застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) незалежно від форм власності. Відповідно до п. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» - собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Пунктом 17 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» встановлено, що витрати, пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Відповідно до п. 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» - до адміністративних витрат (рахунок № 92) відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо); витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо); витрати на зв'язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо); амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; витрати на врегулювання спорів у судових органах; податки, збори та інші передбачені законодавством обов'язкові платежі (крім податків, зборів та обов'язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг); плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків, а також витрати, пов'язані з купівлею-продажем валюти; інші витрати загальногосподарського призначення.

Згідно п. 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» - витрати на збут (рахунок 93) включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг): витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції; витрати на ремонт тари; оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг);витрати на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов'язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; витрати на страхування призначеної для подальшої реалізації готової продукції (товарів), що зберігається на складі підприємства; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства; інші витрати, пов'язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг.

Відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» - до інших операційних витрат (рахунок № 94) включаються: витрати на дослідження та розробки відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи»; собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов'язаних з їх реалізацією; сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов'язаннями, що пов'язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка; витрати на утримання об'єктів соціально-культурного призначення.

Спільне українсько-польське товариство з обмеженою відповідальністю «Термобуд» здійснює господарську діяльність по виготовленню та реалізації пінополістирольних плит (пінопласту) за адресою: Львівська область, Яворівський район, смт. Новий Яр.

Згідно копії свідоцтва про права власності на нерухоме майно від 28.11.2003 р. та копії Технічного паспорта СУП ТзОВ «Термобуд» від 25.09.2008 р. у своїй діяльності у 2012 році використовувало цех пінополістирольних плит площею 2300,1 кв.м., та адміністративне приміщення площею 261,4 кв.м.

01.01.2011 р. між СП ТзОВ «Термобуд» (Покупець) та ПП «ОККО-Бізнес» укладено договір № 01ОБСК-1484 купівлі-продажу товарів по смарт-картках, згідно якого, Продавець зобов'язується передати Товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти Товар та повністю оплатити Товар в порядку та на умовах, вказаних у цьому Договорі та додатках до нього.

Згідно таких договорів СУП ТзОВ «Термобуд» у 2012 році здійснювало поставку товарів по західних областях України (Закарпатська область, Львівська область, Івано-Франківська область, Тернопільська область, Волинська область). Для виконання таких договорів поставки СУП ТзОВ «Термобуд» використовує власні вантажні транспортні засоби. На балансі СУП ТзОВ «Термобуд» знаходиться чотири вантажні транспортні засоби, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу: РСА № 456603, САК 147852, САК 147853 та ІНС №293587. І саме ці вантажних автомобілі СУП ТзОВ «Термобуд» використовує для доставки виготовленої продукції (пінополістирольних плит) до замовників згідно укладених договорів поставки, відповідно несе витрати на збут виготовленої продукції.

Таким чином СУП ТзОВ «Термобуд» несе витрати, які не лише пов'язані із собівартістю виготовленої продукції, а й інші зокрема адміністративні витрати, витрати на збут та операційні витрати.

Згідно наданих відповідачем Аналізів рахунку № 79 за І, ІІ, ІІІ та IV квартали 2012 року вбачається, що СУП ТзОВ «Термобуд» облікувало витрати на різних рахунках. Даний факт також підтверджується оборотно-сальдовими відомостями № 92, № 93 за І-IV та № 23 за серпень 2012.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач в ході господарської діяльності здійснював облік (розподіл) витрат відповідно до ст. 138 Податкового кодексу України, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 року та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій № 291 від 30.11.1999 року.

Крім того, на підтвердження своїх доводів, щодо невідповідності висновків про реалізацію позивачем в 2-му та 4-му кварталах 2012 року виготовленої продукції за цінами нижчими від собівартості її виготовлення, позивачем надано податкові декларації з податку на прибуток, а саме: від 03.05.2012 року за І квартал 2012 р., згідно якої вбачається, що доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (рядок 02+рядок 03) становлять - 2343543 грн., в тому числі: дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) - 1748012 грн.; собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) - становить - 1858888 грн.; від 02.08.2012 р. за І півріччя 2012 року дохід, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (рядок 02+рядок 03) становить - 5830867 грн., у тому числі: дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) - 5201151 грн.; собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) - становить - 5097377 грн.; від 09.11.2012 року за три квартали 2012 р., у відповідності до якої, дохід, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (рядок 02+рядок 03) становить - 10410632 грн., в тому числі: дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) - 9756239 грн.; собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) - становить - 9169296 грн.; від 05.02.2013 року за 2012 рік вбачається, що дохід, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (рядок 02+рядок 03) становить - 140308815 грн., у тому числі: дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) - 13368993 грн.; собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) - становить - 12696293 грн.

На підтвердження реалізації готової продукції (пінопласту) СУП ТзОВ «Термобуд» позивачем надано накладні:№ РНк-000218 від 21.03.2012 р., № РНк-000151 від 07.03.2012 р., № РНк-000008 від 05.01.2012 р., № РНк-000150 від 07.03.2012 р., № РНк-000401 від 26.04.2012 р., № РНк-000330 від 11.04.2012 р., № РНк-000675 від 08.06.2012 р., № РНк-000803 від 26.06.2012 р., № РНк-001502 від 18.09.2012 р., № РНк-001423 від 07.09.2012 р., № РНк-0001179 від 13.08.2012 р., № РНк-000875 від 04.07.2012 р., № РНк-001870 від 29.10.2012 р., № РНк-001726 від 15.10.2012 р., № РНк-001685 від 10.10.2012 р. та № РНк-001632 від 03.10.2012 р..

Проте апелянтом не надано жодних доказів, які б підтверджували реалізовано готову продукцію (пінопласт) за цінами нижчими від собівартості виготовлення пінопласту та не доведено факту продажу даної продукції за цінами нижчими від звичайних цін на аналогічну продукцію.

Щодо порушення позивачем п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2756-VI (із змінами і доповненнями) внаслідок чого СУП ТзОВ «Термобуд» занижено податок на додану вартість на суму 126080 грн., в т. ч. за березень 2012 року на суму - 32269 грн., за червень 2012 року на суму - 43484 грн., за грудень 2012 року на суму - 50327 грн., слід зазначити наступне.

В ході проведення перевірки податковим органом встановлена загальна сума заниження валових витрат у розмірі 630 400 грн. Від зазначеної суми заниження валових доходів донараховано податок на додану вартість у розмірі 126080 грн.

Відповідно до п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, Податковим кодексом України встановлено вичерпний перелік документів, на підставі яких у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є у т.ч. операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту.

Однак, оскільки відповідачем не доведено заниження СУП ТзОВ «Термобуд» валових витрат то донарахування податку на додану вартість на таку суму валових витрат являється протиправним.

Щодо висновків акту про порушення п.п 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, п.п. 164.1.1 п. 164.1., ст. 164, п. 167.1. ст. 167, п.п. 169.2.2 п. 169.2 ст.169, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України внаслідок чого підприємством не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 1690,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно штатного розпису станом на 01.11.2011 р. рахується 27 працівників, зокрема: оператором котельні ОСОБА_3; оператором котельні ОСОБА_4; водієм вантажного автомобіля ОСОБА_5 та майстром зміни ОСОБА_6

01.04.2012 р. водій вантажного автомобіля СУП ТзОВ «Термобуд» ОСОБА_5 на підставі п.169.1 ст.169 ПК України звернувся до підприємства з заявою про застосування податкової соціальної пільги.

Аналогічні заяви були написані: 03.01.2011 р. оператором котельні ОСОБА_3, 04.01.2011 р. оператором котельні ОСОБА_4, 01.04.2012 р. майстром зміни ОСОБА_6.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не доведено відсутність заяв про застосування сум податкової соціальної пільги працівниками СУП ТзОВ «Термобуд» ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, а відтак, в ході перевірки вищезазначені працівники були прийняті на роботу в СУП ТзОВ «Термобуд» та подали заяви про застосування податкової соціальної пільги, ще до 01.01.2012 р.

Разом з тим, безпідставними є доводи апелянта, що заяви про застосування податкової соціальної пільги є недійсними, оскільки написані 31 серпня 2010 року з посиланням на норми Податкового кодексу України, так як усі зазначені працівники у січні 2011 року повторно написали заяви про застосування податкової соціальної пільги.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують, що в результаті здійснення господарської діяльності СУП ТзОВ «Термобу» діяло згідно норм чинного законодавства, а відтак, висновки акта не відповідають дійсності, а прийняті податкові повідомлення-рішення - необґрунтованими та безпідставними та підставно задовольнив заявлені позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2013 року у справі № 813/7421/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська