Справа № 520/7853/14-а
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 520/7853/14-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Луняченко В.О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Бойка А.В., Танасогло Т.М.,

за участю секретаря - Іленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та Комунальної установи "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Київського району м.Одеси" Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язати вчинити певні дії та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулись до суду з позовом, у якому заявлено вимоги до Департаменту праці та соціальної політики ОМР та Комунальної установи "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Київського району м.Одеси" Департаменту праці та соціальної політики ОМР про визнання протиправними дій відповідачів щодо призупинення надання безоплатних соціальних послуг позивача, зобов'язання відновити їх безоплатне надання та про стягнення суми відшкодування за період їх ненадання, у розмірі 5390 грн.

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 14 листопада 2014 року - позов задоволено частково, а саме визнано протиправними дії відповідачів щодо призупинення надання соціальних послуг позивачам та зобов'язано їх поновити.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, в частині відмовленої до стягнення суми, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, з якої вбачається про порушення судом першої інстанції, в цій частині рішення, норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що відповідачами протиправно зупинено надання безоплатних соціальних послуг пенсіонерам, а тому позивачі мають право на відповідну компенсацію, згідно із статтями 13 та 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідачами надано заперечення на апеляційну скаргу, у яких вказано про те, що у позивачів є доросла донька, яка й повинна здійснювати догляд за своїми батьками, а тому соціальними органами правомірно відмовлено у наданні безоплатних послуг.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, а ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни.

З 2003 року позивачі користувались соціальними послугами безоплатно, на підставі ст.ст.13-14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які їм надавались Департаментом праці та соціальної політики ОМР та безпосередньо «Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Київського району м. Одеси» Департаменту праці та соціальної політики ОМР, однак листом від 20.03.2014 року директором комунальної установи відмовлено позивачам у наданні безоплатних послуг та запропоновано отримати платні послуги згідно наданих тарифів, у зв'язку із наявністю у пенсіонерів працездатної доньки - ОСОБА_3, 1963 р.н., яка й повинна здійснювати догляд за своїми батьками.

Не погоджуючись з вказаними діями суб'єктів владних повноважень, позивачами оскаржено їх до суду та заявлено також вимогу про стягнення суми відшкодування за період ненадання безоплатних соціальних послуг, у розмірі 5390 грн.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо протиправності дій відповідачів в частині зупинення надання безоплатних послуг позивачам, оскільки право позивачів на їх отримання прямо передбачено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проте позовні вимоги в частині стягнення відшкодування є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Пунктом 25 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - визначено, що інвалідам війни та прирівняним до них особам надається право позачергового влаштування до закладів соціального захисту населення, а також обслуговування службами соціального захисту населення вдома. У разі неможливості здійснення такого обслуговування закладами соціального захисту населення відшкодовуються витрати, пов'язані з доглядом за цим інвалідом, в порядку і розмірах, встановлених чинним законодавством

Згідно з п.20 ст.14 цього ж Закону - учасникам війни надається право на позачергове влаштування до закладів соціального захисту населення, а також обслуговування службами соціального захисту населення вдома. У разі неможливості здійснення такого обслуговування закладами соціального захисту населення відшкодовуються витрати, пов'язані з доглядом за учасником війни, в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.5 "Порядку надання пільг, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", затвердженим Постановою КМУ №94 від 16.02.1994 року - пільга на позачергове влаштування до закладів соціального

захисту населення, а також на обслуговування службами соціального захисту населення вдома надається за висновками медичних закладів особам, які потребують постійного стороннього догляду.

У разі неможливості здійснення такого обслуговування їм відшкодовуються витрати, пов'язані з доглядом. Рішення про відшкодування витрат приймають районні (міські) відділи соціального захисту населення.

Рішення про відшкодування зазначених витрат приймається у 15-денний термін з дня подання заінтересованою особою заяви з усіма необхідними документами. Розмір відшкодування становить до 25 відсотків посадового окладу соціального працівника.

Конкретні розміри відшкодування витрат встановлюються з урахуванням стану здоров'я особи, яка потребує догляду, обсягу соціального обслуговування та умов проживання (міська або сільська місцевість, наявність або відсутність комунально побутових зручностей, транспортної мережі та ін.).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовою колегією встановлено, що рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем лише в частині відмовлених до стягнення коштів, у розмірі 5390 грн., а в частині задоволених позовних вимог про зобов'язання відновити надання безоплатних соціальних послуг - постанову суду не оскаржено сторонами по справі, а тому колегія суддів переглядає оскаржувану постанову суду виключно в межах апеляційної скарги позивача.

Як вбачається з матеріалів справи - позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення суми відшкодування за період ненадання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безоплатних соціальних послуг, у розмірі 5390 грн., на підставі ст.ст.13-14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яким передбачено відшкодування сум витрат у разі неможливості здійснення такого обслуговування закладами соціального захисту населення.

Вказану суму розраховано виходячи з: періоду ненадання послуг (8 місяців для ОСОБА_2 та 6 місяців для ОСОБА_1); кількості ненаданих послуг (купівля та доставка продуктів харчування, оплата комунальних послуг, доставка ліків з аптек та виконання доручень, пов'язаних з відвідуванням різних організацій); вартості цих послуг, яку встановлено прейскурантом наданим відповідачами (а.с.43).

За результатом встановлених обставин судова колегія приходить до висновку, що вищенаведеними нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та вищевказаним Порядком, який розроблено на його виконання, передбачено відшкодування витрат щодо обслуговування ветеранів війни лише в разі неможливості здійснення такого обслуговування самими службами соціального захисту, при цьому поняття "неможливість здійснення обслуговування" стосується лише тих випадків, коли особа знаходиться на обліку в цих службах як така, що має право на безоплатне отримання послуг та соціальна служба не має можливості виконати свої зобов'язання перед ветераном війни (через віддаленість проживання, погодні умови тощо).

В даному випадку, позивачів знято з обліку тих осіб, які мають право на безоплатне отримання соціальних послуг, а тому вказані норми закону не мають жодного відношення до спірних правовідносин. Крім того сума відшкодування залежить від посадового окладу соціального працівника, а не від вартості ненаданих послуг.

Колегія суддів також зазначає, що позивачами не доведено заявлений ними розмір майнової шкоди, оскільки у суді апеляційної інстанції апелянтом не надано, на вимогу суду, жодних доказів отримання вищевказаних послуг від інших осіб (укладені договори, розписки в отримані коштів тощо), а тому суд не може стягнути суму майнової шкоди, на підставі статті 22 Цивільного кодексу України, у зв'язку із її недоведеністю належними доказами.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи не допустив порушень норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що є підставою для залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст.185, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом 20 днів, після складання повного тексту судового рішення до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст судового рішення складено 25 березня 2015 року.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Вступна та резолютивна частини)

24 березня 2015 року м.Одеса Справа №520/7853/14-а

Категорія: 10.2 Головуючий І інстанції: Луняченко В.О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Бойка А.В., Танасогло Т.М.,

за участю секретаря - Іленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та Комунальної установи "Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Київського району м.Одеси" Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язати вчинити певні дії та стягнення коштів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом 20 днів, після складання повного тексту судового рішення до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло