Справа № 805/8473/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Київ К/800/46889/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2013р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013р. у справі № 805/8473/13-а за позовом Державного підприємства "Донецька залізниця" до Державної фінансової інспекції в Донецькій області про скасування вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом в якому просив вимогу Державної фінансової інспекції в Донецькій області від 09 квітня 2013 року №09-05.1-10-14/3915 скасувати частково, а саме, пункт 67 у повному обсязі.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2013р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013р., позов задоволено. Скасовано пункт 67 вимоги від 09.04.13 №05-05.1-10-14/3915, щодо неправомірної сплати податку на додану вартість переданих квартир громадянам - працівникам позивача в сумі 680 946,3 грн., у зв'язку з чим вимагається провести перерахунок та відповідно взаємозвірку щодо сум податку та повернути зайво сплачені кошти в сумі 680 946,3 грн. (або зарахувати в рахунок майбутніх платежів).

На постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2013р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013р. надійшла касаційна скарга Державної фінансової інспекції в Донецькій області, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 2.7 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України на ІV квартал 2012 року, на підставі направлення, ревізійною групою Державної фінансової інспекції в Донецькій області здійснена ревізія фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Донецька залізниця» та його структурних підрозділів за період з 1 квітня 2010 року по 1 жовтня 2012 року, за наслідками якої складений акт № 05.1-16/01 від 26 лютого 2013 року. На підставі акту ревізії відповідачем складена вимога від 9 квітня 2013 року № 05-05.1-10-14/3915.

Спірним у даній справі є пункт 67 вимоги, за яким в ході ревізії встановлено, що БМЕУ - 9 оплачено податок на додану вартість в сумі 680 946,3 грн., нарахованого на залишкову балансову вартість безоплатно переданих квартир громадянам - працівникам позивача, чим порушено п. 3,6,7 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 1.13 ст. 197 ПК України, у зв'язку з чим відповідач вимагає провести перерахунок та відповідно взаємозвірку, щодо сум податку на додану вартість, перерахованих до Державного бюджету України та повернути зайво сплачені кошти в сумі 680 946,3 грн. (або зарахувати в рахунок майбутніх платежів).

Розглядаючи справу судами було встановлено, що між позивачем та гр. ОСОБА_4 укладено договір від 24 лютого 2012 року найма житла в приміщеннях державного та комунального житлового фонду. Тієї ж дати було підписано акт приймання-передачі квартири в приватну власність. Розпорядженням позивача від 29 грудня 2011 року №НГ-06/1557 було задоволено прохання гр. ОСОБА_4 про передачу квартири в спільну часткову власність.

Між позивачем та гр. ОСОБА_5 укладено договір від 15 вересня 2011 року найма житла в приміщеннях державного та комунального житлового фонду. Тієї ж дати було підписано акт приймання-передачі квартири в приватну власність. Розпорядженням позивача від 23 серпня 2011 року №НГ-06/1106 було задоволено прохання гр. ОСОБА_5 про передачу квартири в спільну часткову власність.

Між позивачем та гр. ОСОБА_6 укладено договір від 24 лютого 2012 року найма житла в приміщеннях державного та комунального житлового фонду. 29 лютого 2012 року було підписано акт приймання - передачі квартири в приватну власність. Розпорядженням позивача від 29 грудня 2011 року №НГ-06/1558 було задоволено прохання гр. ОСОБА_6 про передачу квартири в спільну часткову власність.

Позивачем було сплачено податок на додану вартість в сумі 680 946,30 грн., нарахованого на залишкову балансову вартість безоплатно переданих квартир громадянам - працівникам позивача.

Аналізуючи положення Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» суди дійшли вірного висновку, що квартири, придбанні для працівників Донецької залізниці, які передбачаються у планах капітальних інвестицій можуть розглядатися як об'єкт основних засобів.

А оскільки утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників, то підприємство в повному господарському веденні чи оперативному управлінні якого знаходиться житловий фонд, не зобов'язане утримувати приватизоване житло.

Згідно ст.8 п.1, п. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державне підприємств, у повному господарському віданні якого знаходиться державний житловий фонд не має права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла.

Відповідно до п.188.1 ст.188 Податкового Кодексу України, у разі постачання виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг без оплати, з частковою оплатою, у межах обміну, у межах дарування, у рахунок оплати праці фізичним особам, які перебувають у трудових відносинах із платником податку, пов'язаній з постачальником особі, суб'єкту господарювання, який не зареєстрований платником податку, іншим особам, які не зареєстровані платниками податку, база оподаткування визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін.

Згідно з п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платнику податків з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України відповідно до ст.186 ПК України.

Згідно ст.189 Податкового кодексу України «Особливості визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг в окремих випадках», п.9 де зазначено «У разі якщо основні виробничі або невиробничі фонди ліквідуються за самостійним рішенням платнику податку чи безплатно передаються особі, не зареєстрованій як платник податку, а також у разі переведення необоротних активів до складу невиробничих фондів, така ліквідація, безоплатна передача чи переведення розглядаються для цілей оподаткування як постачання таких основних виробничих фондів або невиробничих фондів за звичайними цінами, що діють на момент такої поставки».

Як вбачається з матеріалів справи, Донецьким будівельно-монтажним експлуатаційним управлінням оплачено податок на додану вартість в сумі 680 946,30 грн. нарахованого на залишкову вартість безплатно переданих квартир громадянам згідно розпорядження НГ-06/2341 від 08 серпня 2006 року.

Виходячи з вищевикладеного, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що операція зі списання з балансу підприємства квартир внаслідок безоплатної передачі такої квартири працівникові у приватну власність в результаті приватизації, є об'єктом оподаткування ПДВ і підлягає оподаткуванню на загальних підставах.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Донецькій області відхилити, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2013р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: