Справа № 815/7037/14
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7037/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.

секретар судового засідання Філіппова Ю.В.

за участю сторін:

представника позивача - Рябко Л.Г. (по довіреності),

представник відповідача - Лупуленко О.П. (по довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Місто Банк» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними частково та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Місто Банк» (далі - ПАТ «Місто Банк») до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - ДПІ у Приморському районі м. Одеси), в якому позивач просить суд визнати протиправним частково та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.12.2014 року № 2 (форма «Р») ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області; визнати протиправним частково та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.12.2014 року № 2 (форма «Р») ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області.

У своєму позові позивач зазначив, що ДПІ у Приморському районі м. Одеси проведено документальну виїзну планову перевірку ПАТ «Місто Банк», за результатом якої складений акт від 17.11.2014 року № 6889/15-53-22-2/20966466. Зазначеним актом перевірки встановлено порушення п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14, пп. 138.2, 138.10 ст. 138, пп. 139.1.1 п.139.1 ст. 139, п.п. 159.2.3 п.159.2 ст. 159, п. 137.18 ст. 137 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2013 рік на загальну суму 1 246 250,00 грн., а також порушення абз. «а» пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, абз. «б» п. 185.1 ст. 185, абз. «д» п. 186.3 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 202.1 ст. 202, п. 208.5 ст. 208 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 109 937,00 грн. На підставі цього акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.12.2014 року № 2, № 2.

Позивач вважає, що окремі висновки акта перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають існуючим фактичним обставинам та діючому податковому законодавству, у зв'язку з чим є протиправними. Зокрема, протиправним позивач вважає висновок податкового органу про те, що заборгованість по кредитним договорам в сумі 6011141,76 грн., наданим фізичним особам, не відповідає вимогам безнадійної заборгованості згідно податкового законодавства. Так, позивач стверджує, що при визначені заборгованості як безнадійної відповідачем неправомірно не враховано положення пунктів б), г) п.п. 14.1.11 п.14.1 ст. 14, п.159.1 ст. 159 Податкового кодексу України. З урахуванням цього, як стверджує позивач, відповідачем неправомірно зроблено висновок в акті про порушення позивачем пп.159.2.3 п.159.2 ст.159 Податкового кодексу України в частині відшкодування (списання) безнадійної заборгованості за кредитними договорами, виданими фізичним особам, за рахунок страхового резерву, що призвело до заниження доходів позивача. Позивач зазначив, що Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву встановлює правила відшкодування (списання) банками України згідно з п.159.2, 159.4 ст.159 Податкового кодексу України за рахунок створеного страхового резерву заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Крім того, позивач зазначив про неправомірність висновку відповідача щодо порушення банком вимог податкового законодавства про заниження обсягу продажу на вартість отриманих послуг від платіжних систем Visa/MasterCard у розмірі 349180,00 грн., посилаючись при цьому на положення пп.196.1.5 п.196.1 ст. 196 Податкового кодексу України, відповідно до яких не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, зокрема, операції з надання послуг платіжних організацій платіжних систем, пов'язаних з переказом коштів, з інкасації, розрахунково-касового обслуговування.

У своїх поясненнях (т.2 а.с.20-25) позивач також зазначив про безпідставність висновку відповідача про не включення до складу об'єкту оподаткування постачання товарів без оплати, безоплатне роздавання сувенірної продукції, посилаючись на те, що розповсюдження придбаних товарів проводилось в рекламних цілях. Крім того, позивач зауважив, що з 01.09.2013 року набули чинності зміни до Податкового кодексу України щодо трансфертного ціноутворення, з урахуванням яких ціна договору при безоплатній роздачі в рекламних цілях дорівнює нулю, отже податкові зобов'язання з ПДВ також дорівнюють нулю. Позивач також не погоджується з висновком відповідача про те, що банк не використовує для ведення господарської діяльності власне нежитлове офісне приміщення, оскільки зазначений об'єкт нерухомого майна наданий в оренду, по ньому щомісячно сплачувався податок на землю, що відповідно до пп.138.10.4 ПК України відноситься до інших операційних витрат. Щодо встановлених порушень позивач зауважив, що надані до перевірки акти приймання-передачі робіт на технічне обслуговування приладів теплової енергії повністю підтверджують обсяг виконаних робіт, оформлені належним чином, що не заперечувалось відповідачем. Крім того, у письмових поясненнях стосовно питання нарахування амортизації по будівлі 3-ї групи основних засобів позивач наголосив, що відповідачем помилково не враховано надані позивачем внутрішні документи, що встановлюють методи і порядок нарахування амортизації для різних груп основних засобів, зокрема, регламентовано порядок амортизації для позивача на нерухоме майно 3-ї групи ОЗ методом зменшення залишкової вартості (т.3 а.с.240-243).

Відповідач надав до суду заперечення (т.2 а.с.5-10), в яких зазначив, що відповідно до плану-графіку ним було проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ПАТ «Місто Банк» вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року. В ході перевірки було встановлено, що позивачем неправомірно списано за рахунок спеціальних резервів безнадійну заборгованість за кредитними договорами, виданими фізичним особам, оскільки зазначена заборгованість не відповідає вимогам пп.14.1.11 п.14.1 ст. 14 ПК України, з огляду на що в порушення пп. 159.2.3 п.159.2 ст. 159 ПК України позивачем занижено доходи на загальну суму 6011141,76 грн.. Перевіркою також встановлено заниження позивачем обсягу продажу на вартість отриманих послуг від платіжних систем Visa International/MasterCard Worldwide (SWIFT, Telex) у розмірі 349180,00 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 69836,00 грн.. Відповідач зазначив, що в ході перевірки встановлено, що за своїми ознаками розповсюдження сувенірної продукції позивачем не підлягає визначенню реклами, таким чином позивачем неправомірно занижено податкові зобов'язання з ПДВ за листопад 2013 року на суму 18714,00 грн.. Перевіркою також встановлено завищення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, на суму сплати податку на землю об'єкта інвестиційної нерухомості, не пов'язаного з веденням господарської діяльності, в сумі 4065,00 грн.. Відповідач зазначив також, що позивачем не підтверджено первинними документами витрати на технічне обслуговування приладів теплової енергії, у зв'язку з чим ним завищено суму витрат на загальну суму 3847,20 грн., а також безпідставно завищено суму амортизаційних витрат по 3 групі ОЗ (будівлі та споруди) за рахунок зменшення строку корисного використання об'єкта ОЗ на 5 років на суму 74287,00 грн.. На підставі зазначеного, відповідач зазначив про необґрунтованість позовних вимог позивача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та обґрунтування адміністративного позову у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись при цьому на доводи, викладені у наданих до суду запереченнях та поясненнях.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши доводи адміністративного позову, заперечень проти позову, наявні матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив таке.

З 23.09.2014 року по 20.10.2014 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси було проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «Місто Банк» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки від 17.11.2014 року № 6889/15-53-22-02/20966466 (т.1 а.с.21-91).

Вказаним актом перевірки встановлено порушення ПАТ «Місто Банк» п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14, пп. 138.2, 138.10 ст. 138, пп. 139.1.1 п.139.1 ст. 139, п.п. 159.2.3 п.159.2 ст. 159, п. 137.18 ст. 137 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2013 рік на загальну суму 1 246 250,00 грн., а також порушення абз. «а» пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, абз. «б» п. 185.1 ст. 185, абз. «д» п. 186.3 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 202.1 ст. 202, п. 208.5 ст. 208 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 109 937,00 грн.. На підставі цього акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.12.2014 року № 2, № 2 відповідно.

На підставі згаданого акта перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси було прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.12.2014 року № 2, яким ПАТ «Місто Банк» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у сумі 1869375,00 грн., в тому числі за основним платежем - у сумі 1246250,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 623125,00 грн. (т.1 а.с. 138), а також податкове повідомлення-рішення від 03.12.2014 року № 2, яким ПАТ «Місто Банк» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 164906,00 грн., в тому числі за основним платежем - у сумі 109937,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 54969,00 грн. (т.1 а.с. 140).

Не погодившись із висновками акту перевірки від 17.11.2014 року № 6889/15-53-22-02/20966466 позивач надав на адресу ДПІ у Приморському районі м. Одеси заперечення від 21.11.2014 року №985 із додатками на 38 аркушах (т.1 а.с.142-154).

Листом від 28.11.2014 року №40192/10/15-53-22-02 ДПІ у Приморському районі м. Одеси було надано відповідь, відповідно до якої висновки акту перевірки залишені без змін (т.1 а.с.155-163).

Отже, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до вимог якого просить суд визнати оскаржувані податкові повідомлення - рішення частково протиправними та скасувати їх у частині.

Досліджуючи правомірність висновків, викладених в акті перевірки від 17.11.2014 року № 6889/15-53-22-02/20966466, суд встановив, що у перевіряємому періоді ПАТ «Місто Банк» отримано рішення Кредитної комісії КФ АТ «Місто Банк» від 22.04.2013 року №37 щодо зменшення сум негативно класифікованих активів на балансі КФ ПАТ «Місто Банк» з переліком кредитів, класифікованих як безнадійні. Загальна сума кредитів відповідної категорії, виданих фізичним особам, становить 7120815,08 грн..

Як вбачається з акту перевірки, висновок відповідача про порушення позивачем п.п. 159.2.3 п.159.2 ст. 159 ПК України, зокрема, Київською філією АТ «Місто Банк» неправомірно списано безнадійну заборгованість за рахунок спеціальних резервів заборгованість за кредитними договорами, виданими фізичним особам, ґрунтується на твердженнях, що заборгованість за кредитними договорам не відповідає вимогам пп.14.1.11 п.14.1 ст. 14 ПК України, у зв'язку з чим ПАТ «Місто Банк» безпідставно списано за рахунок спеціальних резервів заборгованість за кредитними договорам, виданими фізичним особам, як безнадійну щодо отримання.

Відповідно до п.138.2. ст. 138 ПК, витрати які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.1. п.139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, які не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).

Статтею 159 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) передбачений порядок врегулювання безнадійної або сумнівної заборгованості, особливості формування резервів банками та небанківськими фінансовими установами та порядок відшкодування банками сум безнадійної заборгованості за рахунок страхового резерву.

Відповідно до п.п.159.2.1 п.159.2 ст.159 Податкового кодексу України банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв).

Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до повноважень та включається до складу витрат.

Відповідно до п.п.159.4.1 п.159.4 ст.159 Податкового кодексу України за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Правила відшкодування (списання) банками України згідно з пунктами 159.2 та 159.4 статті 159 розділу III Податкового кодексу України за рахунок створеного страхового резерву заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України, врегульовано Порядком відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011р. №172, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 червня 2011р. за №722/19460 (зі змінами та доповненнями), відповідно до п.2 якого банк визначає заборгованість за активними банківськими операціями як безнадійну відповідно до методики, установленої Положенням про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012р. №23, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.02.2012 за №231/20544.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, банк з метою формування резерву за активами/наданими фінансовими зобов'язаннями здійснює оцінку ризиків таких активів/наданих фінансових зобов'язань, починаючи з дати визнання їх в обліку до дати припинення такого визнання. Банк з метою розрахунку резервів класифікує активи/надані фінансові зобов'язання за такими категоріями якості: І (найвища) - немає ризику або ризик є мінімальним; ІІ - помірний ризик; ІІІ - значний ризик; IV - високий ризик; V (найнижча) - реалізований ризик. Заборгованість за активами/наданими фінансовими зобов'язаннями, віднесеними до V категорії, є безнадійною. Банк самостійно встановлює порядок визначення показника ризику активу в межах діапазонів, визначених для відповідних категорій якості активів/наданих фінансових зобов'язань, у тому числі з урахуванням кредитної історії боржника, а також іншої інформації, що забезпечує об'єктивну оцінку подій та обставин, які можуть свідчити про наявність ризиків погашення боргу боржником із перевищенням строків, передбачених умовами договору, або невиконанням договірних умов. Банк класифікує не вище V категорії якості актив, за яким більше ніж 50 відсотків боргу прострочено понад 90 днів.

Відповідно до п.п.3,5,7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість (крім безнадійної заборгованості, зазначеної в пункті 4 цього Порядку), яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів. Рішення про відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості приймається виконавчим органом банку (правлінням або радою директорів банку). Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Відповідно до пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України безнадійна заборгованість це заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, що не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості; в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією; г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості; ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

З огляду на вищевикладене вбачається, що з резервного фонду, сформованого банком, можливе лише відшкодування безнадійної заборгованості, яка відповідає хоча б одній з ознак безнадійної заборгованості, визначених приписами ПК України, за умови наявності рішення виконавчого органу банку про віднесення заборгованості до категорії безнадійної.

При цьому, заборгованість, за якою кредитор не звертається до суду або не вживає інших заходів, передбачених законодавством України, щодо її стягнення до закінчення строків позовної давності, не зменшує доходи кредитора згідно з підпунктом 159.1.1 цього пункту та не може бути відшкодованою за рахунок його страхових резервів (пп. 159.3.1 п. 159.3 ст. 159 ПК України).

Судом встановлено, що рішенням Кредитного комітету АТ «Місто Банк» від 29.04.2013 року №142 відповідно до Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року №172 та п. 159.2 ст. 159 ПК України було затверджено перелік кредитів, класифікованих як безнадійні станом на 01.04.2013 року за рахунок резерву згідно додатку №1 до цього рішення (т.2 а.с.130).

Згідно зазначеного переліку позивачем на підтвердження вжиття відповідних заходів щодо проведення роботи по стягненню безнадійної кредитної заборгованості надано копії банківських виписок по рахунках кредитів та нарахованих відсотків та матеріали кредитних справ (т.2 а.с. 132-251, т.3 а.с. 1-100).

Таким чином, з аналізу наведених вище обставин вбачається, що відшкодування безнадійної кредитної заборгованості за рахунок сформованих резервів ПАТ «Місто Банк» здійснив у повній відповідності до пп. 159.4.1 ПК України та Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року №172, при цьому позивачем не було занижено доходу на загальну суму 6 011 141, 76 грн. та відповідно не занижено податок на прибуток у розмірі 1 142 116,93 грн. за перевіряємий період.

Як вбачається з акта перевірки, в порушення абз. «а» пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, абз. «б» п. 185.1 ст. 185, абз. «д» п. 186.3 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 202.1 ст. 202, п. 208.5 ст. 208 Податкового кодексу України ПАТ «Місто Банк» занижено обсяг продажу на вартість отриманих послуг від платіжних систем Visa International/MasterCard Worldwide (SWIFT, Telex) у розмірі 349 180,00 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 69 836,00 грн., у тому числі по періодах: січень 213 року в сумі 10 669,00 грн., березень 2013 року в сумі 7 217,00 грн., квітень 2013 року в сумі 1 054,00 грн., травень 2013 року в сумі 7 721,00 грн., серпень 2013 року в сумі 24,00 грн., вересень 2013 року в сумі 10 067,00 грн., жовтень 2013 року в сумі 26 793,00 грн., листопад 2013 року в сумі 4 685,00 грн., грудень 2013 року в сумі 1 606,00 грн.

ПАТ «Місто Банк» укладено з ЗАТ «ПУМБ» генеральну угоду від 24.03.2004 року № 37/09-04 про вступ і співробітництво щодо міжнародних платіжних системам Visa International/MasterCard International, а також випуск та обслуговування карток вказаних платіжних систем (т.2 а.с. 62-67).

Відповідно до п.1.2 Угоди банк поручає, а ПУМБ бере на себе зобов'язання здійснити від імені та за рахунок банка дії, зокрема, подати в міжнародні платіжні системи MasterCard International та Visa International всі документи, необхідні для отримання банком статусу, відповідно, Affiliate Member в MasterCard International та Associate Member в Visa International, та ліцензій на право використовувати який-небудь продукт MasterCard International та Visa International у відповідності з умовами МПС MasterCard International та Visa International; здійснити усі необхідні дії для здійснення зобов'язань по даній угоді згідно правилам, встановленим MasterCard International та Visa International, та діючому законодавству України по попередньому узгодженню з банком.

Відповідно до п.5.1 Угоди банк поручає ПУМБ, а ПУМБ бере на себе зобов'язання проводити від імені та за рахунок банка розрахунки з МПС MasterCard International та Visa International по операціям з картками, емітованими банком у відповідності з правилами MasterCard International та Visa International.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що вказані послуги розглядались відповідачем як телекомунікаційні послуги у відповідності до абз. «б» п. 185.1 ст. 185, абз. «д» п. 186.3 Податкового кодексу України.

Суд критично ставиться до зазначеного висновку відповідача.

Відповідно до пп. «б» п.185.1. ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу.

Згідно абз. «д» п.186.3 ст.186 Податкового кодексу України, місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать телекомунікаційні послуги, а саме: послуги, пов'язані з передаванням, поширенням або прийманням сигналів, слів, зображень та звуків або інформації будь-якого характеру за допомогою дротових, супутникових, стільникових, радіотехнічних, оптичних або інших електромагнітних систем зв'язку, включаючи відповідне надання або передання права на використання можливостей такого передавання, поширення або приймання, у тому числі надання доступу до глобальних інформаційних мереж.

Отже, позивач, як член платіжної системи VISA International Service Association та MasterCard, отримував послуги платіжної системи, які по своїй суті належать до послуг з розрахунково-касового обслуговування.

Окрім того, в п.1.29 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов'язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Внутрішньодержавна платіжна система - платіжна система, в якій платіжна організація є резидентом та яка здійснює свою діяльність і забезпечує проведення переказу коштів виключно в межах України. Міжнародна платіжна система - платіжна система, в якій платіжна організація може бути як резидентом, так і нерезидентом і яка здійснює свою діяльність на території двох і більше країн та забезпечує проведення переказу коштів у межах цієї платіжної системи, у тому числі з однієї країни в іншу (згідно із ст. 1 Закону України).

Відповідно до п.1.43 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» учасник/член платіжної системи - юридична особа, що на підставі договору з платіжною організацією платіжної системи надає послуги користувачам платіжної системи щодо проведення переказу коштів за допомогою цієї системи та відповідно до законодавства України має право надавати такі послуги.

Згідно п.1.37 ст.1 даного Закону розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

При цьому, в постанові Правління Національного банку України 15.11.2011р. №400 зазначено, що послуги платіжної системи є послугами розрахунково-касового обслуговування.

Відповідно до пп.6.6. п.6 Переліку типових операцій з розрахунково-касового обслуговування, які відповідно до підпункту 196.1.5 пункту 196.1 статті 196 розділу V Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 15.11.2011р. №400, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 грудня 2011 року за №1410/20148, операції зі спеціальними платіжними засобами (далі - СПЗ) є послуги платіжних систем під час здійснення розрахунково-касових операцій з використанням СПЗ.

Так, визначення відповідачем взаємовідносин між ПАТ «Місто Банк» із ЗАТ «ПУМБ», як взаємовідносин по наданню телекомунікаційних послуг не відповідає Закону України «Про телекомунікації» і суті телекомунікаційної послуги.

Зокрема, згідно із ст.1 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційна послуга (послуга) - продукт діяльності оператора та/або провайдера телекомунікацій, спрямований на задоволення потреб споживачів у сфері телекомунікацій; телекомунікації (електрозв'язок) - передавання, випромінювання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних або інших електромагнітних системах.

При здійсненні розрахунково-касового обслуговування ніяких випромінювань зображень не відбувається, це не є продуктом діяльності провайдера телекомунікацій.

Таким чином, зазначені взаємовідносини не можна класифікувати як телекомунікаційні послуги.

Така ж позиція зазначена в листі ДПС України від 11.01.2013p. №334/6/15-3115 зазначено, що операції з постачання послуг, які надаються банкам міжнародними платіжними системами (Visa, MasterCard) з використанням спеціальних платіжних засобів, не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Таким чином, відсутній факт заниження обсягу продажу на вартість отриманих послуг від платіжних систем MasterCard International та Visa International у розмірі 349 180, 00 грн. та відповідно відсутнє заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 69 836,00 грн..

Щодо посилань відповідача на порушення позивачем вимог п.189.1 ст.189 ПК України за наслідками операцій із постачання товарів без оплати, безоплатне роздавання сувенірної продукції за листопад 2013 року, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 18 714,00 грн., суд зазначає наступне.

На виконання наказу від 25.11.2013 року №70 - ДСК щодо проведення рекламних заходів та кошторису витрат на виготовлення сувенірної продукції банку у листопаді - грудні 2013 року ПАТ «Місто Банк» проведено безоплатну роздачу товарів з логотипом банку в рекламних цілях (т.1 а.с.179).

До суду були надані копії видаткових накладних від 13.12.2013 року №129 ПП «ВК «СПЕЦПРОЕКТ» (т.1 а.с.183), від 05.12.2013 року №1012 ТОВ «ОАЗИС ГІФТС» (т.1 а.с. 184), рахунок-фактура від 22.11.2013 року №1122Л2П01 ТОВ «Компанія Еней» на суму 40 080,00 грн. (т.1 а.с.185), накладна від 19.12.2013 року №3167 (т.1 а.с.186).

На підтвердження факту проведення акції щодо безкоштовної роздачі рекламної продукції позивачем надано до суду копію акту на безоплатну роздачу рекламної продукції згідно наказу №70-ДСК від 25.11.2013 року та маркетингової політики від 25.06.2012 року (т.1 а.с.182).

Зазначені документи, а також первинні документи були надані позивачем при проведенні перевірки, що не заперечувалось сторонами.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість, зокрема, є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Виходячи з положень п. 187.1 ст. 187 зазначеного нормативно-правового акта датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до Закону України «Про рекламу» від 03.07.1996 року № 270/96-ВР рекламою є інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Отже витрати банку на проведення рекламної акції підтверджено належними первинними документами, у зв'язку з чим висновок відповідача про заниження позивачем податкових зобов'язань за листопад 2013 року на суму 18 714,00 грн. є безпідставним.

Щодо посилань відповідача на порушення позивачем вимог п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14, абз. в) пп. 138.10.4 п. 138.10 ст. 138 ПК України у зв'язку з завищенням витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, на суму сплати податку на землю об'єкта інвестиційної нерухомості, не пов'язаного з веденням господарської діяльності, в сумі 4065,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно договору оренди від 01.09.2011 року №1/483, укладеного між АТ «Місто Банк» (орендодавець) та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (орендар), банк здає нежилі офісні приміщення банку, які розташовані за адресою: м. Одеса, провул. Лермонтовський, 13, загальною площею орендованого приміщення 354,8 кв.м.. За умовами договору орендар щомісячно сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 50000 грн. з урахуванням індексації.

Земельні відносини в Україні, а також правовідносини щодо справляння плати за землю врегульовані Земельним кодексом України, Законом України «Про плату за землю» (що діяв на час існування правовідносин) та Податковим кодексом України.

Згідно ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним і об'єктом справляння плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про плату за землю» плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Згідно з вимогами ст. ст. 269, 270 Податкового кодексу України, платниками податку за землю є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі і об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Статтею 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Тобто, земельна ділянка, як і інше нерухоме майно, може бути об'єктом оренди. В даному випадку підприємницька діяльність позивача пов'язана із здаванням в оренду нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Одеса, провул. Лермонтовський, 13, і отримання у зв'язку з цим доходу.

Відповідно до пп. 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно статті 138 ПК України до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, відносяться витрати операційної діяльності, а також інші витрати.

Відповідно до п.п 138.10.4 п.138.10 ст.138 ПК України інші операційні витрати, що включають, зокрема:

а) витрати за операціями в іноземній валюті, втрати від курсової різниці, визначені згідно зі статтею 153 цього Кодексу;

б) амортизацію наданих в оперативну оренду необоротних активів; амортизацію необоротних та нематеріальних активів у складі об'єктів, отриманих у концесію відповідно до Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності";

в) інші витрати операційної діяльності, пов'язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно:

суми коштів, внесені до страхових резервів у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу;

суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом), єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право особа, які згідно із законодавством фінансуються за рахунок коштів підприємств, установ, організацій в обов'язковому порядку, а також інших обов'язкових платежів, встановлених законодавчими актами, за винятком податків та зборів, передбачених підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього Кодексу, та пені, штрафів, неустойки, передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, в бухгалтерському обліку витрати по податкам на землю відображені по рахунку 7411 5 001091001 та в податковому обліку в складі інших витрат у сумі 4500,0 грн..

Таким чином за перевіряє мий період позивачем належно нараховано та сплачено до бюджету земельний податок, в тому числі по спірному об'єкту, розташованого за адресою: м. Одеса, провул. Лермонтовський, 13.

Суд також зауважує, що відповідно до п.3.3.4 акта перевірки відповідачем зазначено, що перевіркою правильності визначення, повноти нарахування та своєчасності сплати земельного податку та орендної плати за землю не встановлено заниження (завищення) плати за період, що перевірявся. Таким чином, відповідач сам спростовує твердження про завищення позивачем витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, на суму сплати податку на землю об'єкта інвестиційної нерухомості, не пов'язаного з веденням господарської діяльності, в сумі 4065,00 грн..

Щодо посилань відповідача на порушення позивачем вимог пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України, у зв'язку з чим встановлено завищення суми витрат на технічне обслуговування приладів теплової енергії, не підтверджені первинними документами, а саме: актами виконаних робіт за 2013 рік на загальну суму 3 847,00 грн., суд зазначає наступне.

03.01.2008 року між ТОВ «Енергія -97» та ПАТ «Місто Банк» був укладений договір №5 про надання послуг щодо виконання робіт по технічному обслуговуванню вузла обліку теплової енергії (т.2 а.с.27-28). Відповідно до п.1.4 Договору здача-приймання робіт здійснюється за актом, який підписується представниками сторін.

На підтвердження виконання зазначених робіт позивачем були надані відповідні акти приймально-здавальних робіт по технічному обслуговуванню приладів обліку теплової енергії (т.2 а.с.29-33).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з положеннями пп. 139.1.1. п. 139.1 ст. 139 вказаного нормативно-правового акта не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Таким чином, обов'язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

Дослідивши надані до суду копії актів приймально-здавальних робіт по технічному обслуговуванню приладів обліку теплової енергії відповідають вимогам, встановлених чинним законодавством для первинних документів, зокрема, вони містять обов'язкові реквізити, підписані належними уповноваженими представниками сторін, засвідчені печатками і підтверджують обсяг виконаних робіт за визначений період, а також визначена вартість виконаних робіт.

Таким чином, суд зазначає про безпідставність висновку відповідача про відсутність первинних документів на суму витрат на технічне обслуговування приладів теплової енергії за 2013 рік на загальну суму 3 847,00 грн..

Щодо висновку відповідача про порушення позивачем пп.145.1.2, пп.145.1.5, пп.145.1.9 п.145.1 ст. 145 ПК України, п.146.2, ст.139 ПК України, на підставі чого завищено суму амортизаційних витрат по 3 групі ОЗ (будівлі та споруди) за рахунок зменшення строку корисного використання об'єкта ОЗ на 5 років на суму 74287,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 145.1.2. п. 145.1 ст .145 ПК України, нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, який встановлюється наказом по підприємству при визнанні цього об'єкту активом (при зарахуванні на баланс), але не менше ніж визначено в п. 145.1 ст. 145 ПК України.

Нарахування амортизації проводиться щомісячно та починається з місяця, наступного за місяцем, у якому об'єкт основних засобів став придатним для корисного використання (пункт 29 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби»).

При визначенні строку корисного використання (експлуатації) слід ураховувати: очікуване використання об'єкта підприємством з урахуванням його потужності або продуктивності; фізичний та моральний знос, що передбачається; правові або інші обмеження щодо строків використання об'єкта та інші фактори (підпункти 145.1.2 та 145.1.3 пункту 145.1 статті 145 ПК України).

Відповідно до пп.145.1.5 п.145.1 ст. 145 ПК України амортизація основних засобів нараховується із застосуванням таких методів:

1) прямолінійного, за яким річна сума амортизації визначається діленням вартості, яка амортизується, на строк корисного використання об'єкта основних засобів;

2) зменшення залишкової вартості, за яким річна сума амортизації визначається як добуток залишкової вартості об'єкта на початок звітного року або первісної вартості на дату початку нарахування амортизації та річної норми амортизації. Річна норма амортизації (у відсотках) обчислюється як різниця між одиницею та результатом кореня ступеня кількості років корисного використання об'єкта з результату від ділення ліквідаційної вартості об'єкта на його первісну вартість;

3) прискореного зменшення залишкової вартості, за яким річна сума амортизації визначається як добуток залишкової вартості об'єкта на початок звітного року або первісної вартості на дату початку нарахування амортизації та річної норми амортизації, яка обчислюється відповідно до строку корисного використання об'єкта і подвоюється.

Метод прискореного зменшення залишкової вартості застосовується лише при нарахуванні амортизації до об'єктів основних засобів, що входять до груп 4 (машини та обладнання) та 5 (транспортні засоби);

4) кумулятивного, за яким річна сума амортизації визначається як добуток вартості, яка амортизується, та кумулятивного коефіцієнта. Кумулятивний коефіцієнт розраховується діленням кількості років, що залишаються до кінця строку корисного використання об'єкта основних засобів, на суму числа років його корисного використання;

5) виробничого, за яким місячна сума амортизації визначається як добуток фактичного місячного обсягу продукції (робіт, послуг) та виробничої ставки амортизації. Виробнича ставка амортизації обчислюється діленням вартості, яка амортизується, на загальний обсяг продукції (робіт, послуг), який підприємство очікує виробити (виконати) з використанням об'єкта основних засобів.

На виконання вказаних вимог ст. 145 ПК України нарахування амортизації в цілях оподаткування здійснюється позивачем за методом, визначеним Обліковою політикою АТ «Місто Банк» (із змінами та доповненнями) та Положенням про бухгалтерський облік основних засобів і нематеріальних активів АТ «Місто Банк», зокрема, позивач нараховує амортизацію всіх основних засобів із застосуванням двох методів: прямолінійного, щодо якого річна сума амортизації визначається діленням вартості, яка амортизується, на строк корисного використання об'єкта основних засобів, та застосовується до всіх основних засобів, крім 3-ї групи «Будівлі»; а також зменшення залишкової вартості, за яким річна сума амортизації визначається як добуток залишкової вартості об'єкта на початок звітного року або первісної вартості на дату початку нарахування амортизації та річної норми амортизації. Річна норма амортизації (у відсотках) обчислюється як різниця між одиницею та результатом кореня ступеня кількості років корисного використання об'єкта з результату від ділення ліквідаційної вартості об'єкта на його первісну вартість - за основними засобами 3-ї групи (т.1 а.с.243-246, 195-242).

Відповідно до абз.6 п.5.1 глави 5 Облікової політики АТ «Місто Банк» на 2013 рік, затвердженої протоколом Правління АТ «Місто Банк» від 29.12.2012 року №67 із змінами від 14.01.2013 року (т.1 а.с.246) визначено, що банком обрано прямолінійний метод нарахування амортизації основних засобів та нематеріальних активів (за виключенням ОЗ 3-ї групи «Будівлі»), за яким річна сума амортизації визначається діленням вартості, яка амортизується, на строк корисного використання об'єкта основних засобів. Амортизація основних засобів 3-ї групи «Будівлі» нараховується методом зменшення залишкової вартості, за яким річна сума амортизації визначається як добуток залишкової вартості об'єкта на початок звітного року або первісної вартості на дату початку нарахування амортизації та річної норми амортизації. Річна норма амортизації (у відсотках) обчислюється як різниця між одиницею та результатом кореня ступеня кількості років корисного використання об'єкта з результату від ділення ліквідаційної вартості об'єкта на його первісну вартість.

З урахуванням викладених фактичних обставин висновок відповідача про завищення позивачем суми амортизаційних витрат по об'єкту під №00003330 3-ї групи основних засобів в сумі 74 287,00 грн. є протиправним та таким, що не відповідає положенням пп.145.1.5 п.145.1 ст. 145 ПК України.

Водночас, суд зазначає, що позивач, оскаржуючи податкове повідомлення від 03.12.2014 року № 2, яким ПАТ «Місто Банк» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 164906,00 грн., в тому числі за основним платежем - у сумі 109937,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 54969,00 грн., по іншим порушенням в сумі 21 387 грн. - визнає, що не заперечувалось сторонами.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги щодо визнання протиправним частково та скасування податкового повідомлення-рішення державної податної інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 03.12.2014 року №2 в частині платежу: по податку на додану вартість у розмірі 88550 грн. 00 коп.. та штрафним (фінансовим) санкціям 54969 грн. 00 коп., підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши у взаємному зв'язку наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що окремі висновки акта перевірки не відповідають положенням чинного законодавства. Відтак, податкові повідомлення - рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 03.12.2014 року № 2, № 2, прийняті на підставі вищезгаданого акта перевірки, є частково протиправними та такими, що підлягають скасуванню у відповідній частині.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства "Місто Банк" до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними частково та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податної інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 03.12.2014 року №1 про сплату АТ "Місто Банк" 1246250 грн. 00 коп. податку на прибуток та штрафних (фінансових) санкцій 623125 грн. 00 коп..

Визнати протиправним частково та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податної інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 03.12.2014 року №2 в частині платежу: по податку на додану вартість у розмірі 88550 грн. 00 коп.. та штрафним (фінансовим) санкціям 54969 грн. 00 коп..

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 23.03.2015 року.

Суддя С.М. Корой

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства "Місто Банк" до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними частково та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податної інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 03.12.2014 року №1 про сплату АТ "Місто Банк" 1246250 грн. 00 коп. податку на прибуток та штрафних (фінансових) санкцій 623125 грн. 00 коп..

Визнати протиправним частково та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податної інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 03.12.2014 року №2 в частині платежу: по податку на додану вартість у розмірі 88550 грн. 00 коп.. та штрафним (фінансовим) санкціям 54969 грн. 00 коп..

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 23.03.2015 року.

Суддя С.М. Корой

23 березня 2015 року