Справа № 809/3064/14
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 р. Справа № 876/10596/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.10.2014 р. по справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про стягнення заборгованості,-

встановив:

24.09.2014 року позивач - управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області (далі - управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі) звернулось до суду з адміністративним позовом до відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Богородчанському районі про стягнення заборгованості.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідач протиправно ухиляється від виплати на користь бюджету Пенсійного фонду України сум витрат, понесених управлінням Пенсійного фонду України в Богородчанському районі на виплату пенсій та цільової грошової допомоги громадянам, які одержали трудове каліцтво(профзахворювання) за межами України, в загальному розмірі 1 282,70 грн., хоча відповідно до вимог чинного законодавства зобов'язаний, як страховик, відшкодувати дані кошти.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.10.2014 року замінено відповідача по справі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Богородчанському районі його правонаступником - відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Надвірнянському районі.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.10.2014 р. позов задоволено повністю. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Надвірнянському районі на користь управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі 1 282 (одну тисячу двісті вісімдесят дві ) грн. 70 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із норм ч. 2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХVI якою передбачено, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

У разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема виплатити пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, на підставі ст. 21 Закону № 1105-ХVI.

При цьому право на таке забезпечення, встановлене в Україні, не залежить від того, в якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконання ним трудових обов'язків.

Крім цього, відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992р. пенсійне забезпечення держав учасниць цієї угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що витрати пов'язані із виплатою управлінням Пенсійного фонду України в Богородчанському районі пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР підлягає до відшкодування за рахунок Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Надвірнянському районі, як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Надвірнянському районі оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Зокрема, апелянт посилається на те, що відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та "Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань", до переліку сум, які підлягають до відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України, не входить цільова допомога громадянам, які одержали трудове каліцтво (профзахворювання) за межами України.

Також апелянт вказує, що згідно положень Угоди про взаємне визнання прав на вішкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням, або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, підписаної Україною 09.09.1994 року, не підлягають до стягнення з Фонду витрати, понесені позивачем на виплату пенсій по інвалідності громадянам, які одержали трудове каліцтво(профзахворювання) за межами України.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Так, з набранням чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХVI обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або вразі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності в зв'язку із втратою годувальника, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Частина 2 статті 2 Закону № 1105-ХVI передбачає, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

У разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема виплатити пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, на підставі ст. 21 Закону № 1105-ХVI.

При цьому, право на таке забезпечення, встановлене в Україні, не залежить від того, в якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві із застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконання ним трудових обов'язків.

Разом із цим, нормами ч. 2 ст. 24 Закону № 1105-ХVI визначено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Так, враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком відповідно до статті 25 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону № 1105 XIV, яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Крім цього, за змістом пункту 3 розділу XI "Прикінцеві положення" Закону № 1105- XIV обов'язок Фонду відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, які ліквідовано та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 13.03.2014 року, від 25.03.2014 року та від 17.06.2014 року.

Так, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що управлінням Пенсійного фонду України в Богородчанському районі і Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Богородчанському районі складені та підписані відповідні акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих за період з квітня 2014 року по серпень 2014 року.

У зв'язку з виникненням неузгодженості між розрахунками позивача та відповідача до акту та списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, були складені таблиці розбіжностей, які не прийняті відповідачем до заліку.

Як вбачається із досліджених судом в якості письмових доказів таблиць розбіжностей за період з період квітня 2014 року по серпень 2014 року сума витрат управління Пенсійного фонду в Богородчанському районі на виплату громадянам, які одержали трудове каліцтво (профзахворювання) за межами України (в тому числі цільової грошової допомоги) становить 1 282,70 грн., зокрема громадянам ОСОБА_2 в розмірі 750 грн, ОСОБА_3 - 268, 40 грн., ОСОБА_4 - 264,30 грн. (750 грн. + 268, 40 грн. + 264,30 грн. = 1 282,70 грн.).

Факт страхових випадків на виробництві при виконанні трудових обов'язків та інвалідність відносно вказаних осіб підтверджується актами про нещасні випадки на виробництві форми Н-1 від 25.06.1995 року, 10.04.1985 року та від 21.01.2010 року та виписками з актів огляду в МСЕК № № 208468, № 0100163 та 0235234.

Як зазначалося вище, право управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі вимагати відшкодування вищевказаної суми витрат закріплено ст.26 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1999 р. та ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, що призвело втрату працездатності", в яких вказано, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги і надання соціальних послуг між страхувальниками виник спір відносно понесених витрат, виплата здійснюється страхувальником, до якого звернулася застрахована особа, при цьому неналежний страхувальник має право звернутися до належного страхувальника щодо відшкодування понесених витрат. В даному випадку Пенсійний фонд України є страхувальником у сфері пенсійного забезпечення та виконує функції з призначення та виплати пенсій.

Тому, враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тобто тим, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ є Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві положення) Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який набрав чинності з 1 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI (Прикінцеві положення) Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI данного Закону встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного вище пункту, Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України "Про охорону праці", які ліквідуються.

З аналізу вищевказаних законодавчих норм слідує, що сфера їх дії поширюється на категорію інвалідів, які отримали інвалідність внаслідок нещасного випадку на виробництві, в тому числі відшкодування витрат на виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку.

Вищезазначеним п.4 Порядку визначено, що до сум, які підлягають відшкодуванню відносяться суми основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також суми витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

В контексті вищевикладених законодавчих норм, колегією суддів встановлено, що гр.ОСОБА_3 було призначено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався на території колишнього СРСР, а гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_4- внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався на території Російської Федерації 23.06.1995 року та 05.01.2010 року відповідно.

У відповідності зі ст.3 Закону України "Про правонаступництво України"від 12.09.1991 закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною Радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України. Стаття 9 зазначеного Закону передбачає, що всі громадяни СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України. Україна гарантує забезпечення прав людини кожному громадянину України незалежно від національної приналежності та інших ознак відповідно до міжнародно-правових актів про права людини.

Згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 держави-учасниці Співдружності мають зобов'язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Дана Угода (ст.5) поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди. Згідно ст.3 Угоди усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою несе держава, що надає забезпечення.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на Угоду про взаємне визнання прав на вішкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням, або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, підписаною Україною 09.09.1994 року, так як дана Угода ратифікована Україною 06.10.1995 року, тобто після настання страхового випадку згідно якого призначено пенсію по інвалідності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Тому положення вищезазначеної Угоди не можуть застосовуватися до правовідносин, які виникли раніше, оскільки не містять норми про її зворотної дію в часі. Не може бути застосована дана Угода і до спірних правовідносин, які виникли внаслідок виплати пенсії потерпілому ОСОБА_6, так як правовідносини щодо відшкодування витрат із пенсійного забезпечення осіб, яким призначено пенсії внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та у зв'язку з утратою годувальника, який помер у наслідок такого випадку або захворювання на території СРСР у період його існування, не належить до сфери регулювання цієї угоди.

Підпунктом "а" ст.27 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадянам України- переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи. Згідно ст.ст. 80,85 даного Закону нарахування та виплата пенсій проводиться органами Пенсійного Фонду України за місцем проживанням пенсіонера.

Як передбачено ч.2 ст.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, що призвело втрату працездатності" особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього закону.

Пунктами 1.2 та 1.4 Порядку передбачено, що у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України(далі-Фонд) в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення (далі робочі органи виконавчої дирекції Фонду) зобов'язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяні працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачувати йому або особам, які мають на це право.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про обов'язок відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Надвірнянському районі, як правонаступника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Богородчанському районі, відшкодувати управлінню Пенсійного Фонду України в Богородчанському районі витрати на виплату та доставку пенсій громадянам, які одержали трудове каліцтво (профзахворювання) за межами України в загальному розмірі 1 282,70 грн.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.10.2014 р. по справі № 809/3064/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик