Справа № 2а-8816/12/2670
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Київ К/800/27353/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Загороднього А.Ф.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської регіональної митниці Державної митної служби України

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2012

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2013

у справі №2а-8816/12/2670

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Київської регіональної митниці Державної митної служби України

про скасування податкових повідомлень-рішень форми «Р»

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2.) звернувся до суду з позовом до Київської регіональної митниці Державної митної служби України (далі по тексту - відповідач, Київська регіональна митниця) про скасування податкових повідомлень-рішень форми «Р» №160, 161 від 19.06.2012.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2012, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2013, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами відповідача у термін з 10.05.2012 по 15.05.2012 проведена невиїзна документальна перевірка дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митої справи при декларуванні товару за вантажними митними деклараціями №100140004/2011/400288 від 16.03.2011, №100140004/2011/400641 від 24.03.2011.

За результатами перевірки складено акт невиїзної документальної перевірки дотримання позивачем законодавства України з питань митної справи №Н/43/12/100000000/ від 15.05.2012.

З акту перевірки вбачається, що оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2011 у справі №2а-16456/10/2670, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011, визнано протиправним та скасовано рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі №СП-244/2010/4403-25 від 25.10.2010 щодо встановлення квотування, то при митному оформленні сірників за кодом згідно з УКТЗЕД, незалежно від країни походження та експорту, необхідно було застосовувати спеціальні заходи у вигляді спеціального мита у розмірі 11,3% від митної вартості товару (рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі №СП- 215/2009/4402-25 від 20.09.2009). Згідно висновку акту перевірки, підприємцем не було сплачено спеціальне мито, що призвело до заниження податкового зобов'язання по сплаті мита на суму 47631,12 грн. та по сплаті ПДВ на суму 9526,22 грн.

На підставі акту перевірки митним органом прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Р» №160 від 19.06.2012, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «спеціальне мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності» на загальну суму 47633,12 грн., з яких: 47631,12 грн. за основним платежем, 2,00 грн. - штрафні санкції; №161 від 19.06.2012, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб'єктами підприємницької діяльності» на загальну суму 9528,22 грн., з яких: 9526,22 грн. за основним платежем, 2,00 грн. - штрафні санкції.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступних обставин, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність будь-яких доказів того, що позивач знав або міг знати про наявність наведених вище судових рішень, як і доказів офіційного їх опублікування у порядку, встановленому законом України, як то передбачено приписами ст. 31 Митного кодексу України.

Судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що відповідачем поданий лист Державної митної служби України №11/2-10.14/5285-ЕП від 30.03.2011, адресований начальникам регіональних митниць та начальникам митниць, з якого вбачається, що митні органи лише 30.03.2011 були повідомлені про ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011, якою визнано протиправним та скасовано рішення Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі №СП-244/2010/4403-25 від 25.10.2010. Тобто, на момент декларування позивачем товару за ВМД від 16.03.2011 та від 24.03.2011 ані митні органи, ані сам позивач не були повідомлені про скасування відповідних квот.

На підставі ст. ст. 1, 42, 45, 54, 81, 86, 88 Митного кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України №80 від 01.02.2006, Положення про вантажну митну декларацію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №574 від 09.06.1997, п. 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України №314 від 20.04.2005, судами попередніх інстанцій зроблено вірний висновок про те, що митний контроль здійснюється на стадії декларування товару і саме митний орган на цій стадії здійснює перевірку класифікації та кодування товару, правильності нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) за ВМД та застосування пільг у їх сплаті відповідно до законодавства.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що перевірка правильності класифікації товару за кодом згідно УКТЗЕД, правильності нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та застосування пільг у їх сплаті за ВМД від 16.03.2011 №100140004/2011/400288 та за ВМД від 24.03.2011 №100140004/2011/400641 проводилась відповідачем на підставі заявлених позивачем відомостей про товар та Спеціальних ліцензій на імпорт товарів від 04.01.2011 №0061330СП000033 (дійсна до 03.04.2011) та від 12.03.2011 №0061331СП000011 (дійсна до 09.06.2011), виданих позивачеві Міністерством економіки України.

Судами попередніх інстанцій вірно звернуто увагу на те, що будь-які зауваження щодо правильності заповнення ВМД, класифікації та кодування товару, правильності нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) за ВМД та застосування пільг у їх сплаті під час митного оформлення були відсутні, документи, які були подані позивачем у митного органу, сумнівів не викликали.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судами попередніх інстанцій, товар, заявлений позивачем до митного оформлення згідно ВМД від 16.03.2011 №100140004/2011/400288 та ВМД від 24.03.2011 №100140004/2011/400641, пропущено на митну територію України.

Отже, оформлення відповідачем зазначених ВМД свідчить про надання позивачеві права на розміщення товарів у заявлений митний режим і підтверджує його права та обов`язки щодо здійснення ним відповідних правових, фінансових, господарських та інших дій.

Виходячи з правового аналізу норм п. 12, п. 14, п. 35 ст. 1, ст. ст. 3, 40, 70, 72 Митного кодексу України, п. 46.1 ст. 46, п. 54.1 ст. 54, п. 57.1 ст. 57, ст. 81 Податкового кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що митна декларація жодних податкових зобов'язань не визначає, а є лише підставою для здійснення митного контролю, митного оформлення, митної статистики та подальшого нарахування та сплати податків, зборів та інших платежів.

В силу приписів пп. 54.3.3 п. 54.3 ст.54 Податкового кодексу України та ст. 17 Закону України «Про Єдиний митний тариф» №2097-XII від 05.02.1992 відповідальним за нарахування податкових зобов`язань з ввізного мита, що нараховується на товари та інші предмети безпосередньо при їх ввезенні на митну територію України, є митний орган.

Згідно з приписами п. 54.5 ст. 54 Податкового кодексу України вбачається, що у разі, якщо податкове зобов'язання, визначене контролюючим органом, є узгодженим, платник податків зобов'язаний його погасити.

Відповідно до п. п. 56.1, 56.2, 56.3, 56.15 ст. 56 Податкового кодексу України у разі, коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Протягом зазначеного строку сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

В силу пп. 56.17.1 п. 56.17 ст. 56 Податкового кодексу України, процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк. День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

Митний орган здійснив розмитнення товару позивача та визначив ставку ввізного мита у розмірі 0%.

Жодних скарг з приводу визначення коду товару чи ставки податку з боку платника податків як в порядку адміністративного оскарження, так і в судовому порядку не подавалось.

Таким чином, податкове зобов'язання з ввізного мита за ставкою 0% під час митного оформлення товару на підставі зазначених вище ВМД вважається узгодженим в силу закону.

Судами попередніх інстанцій вірно не прийнято до уваги посилання митного органу на правомірність визначення податкового зобов'язання на підставі вимог пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України.

Відповідно до вимог вказаної вище норми, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Тобто, підставою для її застосування є виявлені факти заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

У митних деклараціях податкові зобов'язання платником податків не визначаються, а обов'язок щодо визначення податкових зобов'язань під час здійснення митного оформлення в силу закону покладається на митний орган.

Повторного визначення податкових зобов'язань контролюючим органом закон не допускає.

Статтею 16 Закону України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну» встановлено, що якщо зростання обсягу імпорту в Україну відбувається у таких розмірах та (або) у такі строки або на таких умовах, що заподіюється або існує загроза заподіяння значної шкоди, з метою захисту національних інтересів Міжвідомча комісія з міжнародної торгівлі (Комісія) може прийняти рішення про застосування таких спеціальних заходів: запровадження режиму квотування імпорту в Україну, що є об'єктом спеціального розслідування, з визначенням обсягів квот та порядку їх розподілу; установлення спеціального мита щодо імпорту в Україну, який є об'єктом спеціального розслідування.

Встановлене Комісією спеціальне мито сплачується імпортером товару в Україну незалежно від інших податків і зборів (обов'язкових платежів), які справляються при імпорті в Україну. Квотування імпорту в Україну товарів, які є об'єктом спеціальних заходів, здійснюється шляхом видачі Міністерством спеціальних ліцензій.

29.09.2009 Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі прийняте рішення «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну сірників незалежно від країни походження та експорту», яким застосовано спеціальні заходи щодо імпорту в Україну товару - сірники, крім піротехнічних виробів товарної позиції 3604, що класифікуються згідно з УКТЗЕД за кодом 3605 00 00 00 шляхом запровадження строком на 3 роки спеціального мита у розмірі 11,3 %.

25.10.2010 Комісією прийнято рішення №СП-244/2010/4403-25 від 25.10.2010, згідно з яким Комісією переглянуто вжиті нею спеціальні заходи, та вирішено застосувати спеціальні заходи шляхом запровадження строком на 2 роки квотування імпорту в Україну товару.

Згідно рішення Комісії №СП-244/2010/4403-25 від 25.10.2010, квотування імпорту в Україну товару здійснюється шляхом видачі Міністерством спеціальних ліцензій. Митне оформлення товару здійснюється на підставі спеціальної ліцензії, виданої відповідно до наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України №232 від 01.08.2002 та встановлено, що імпорт в Україну товару має супроводжуватися поданням спеціальної ліцензії та сертифіката походження.

Отже, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, митне оформлення товару здійснюється не на підставі рішення Комісії №СП-244/2010/4403-25 від 25.10.2010, яке у подальшому було скасовано, а на підставі відповідної ліцензії, яка була видана на виконання вказаного рішення.

Позивачем у встановленому порядку отримані Спеціальні ліцензії на імпорт товарів від 04.01.2011 №0061330СП000033 (дійсна до 03.04.2011) та від 12.03.2011 №0061331СП000011 (дійсна до 09.06.2011).

Будь-які докази того, що строк дії Спеціальних ліцензій позивача під час митного оформлення товару закінчився, відсутні.

За наведених обставин колегія суддів доходить аналогічного з судами попередніх інстанцій висновку, що донарахування Київською регіональною митницею податкового зобов`язання за платежем спеціальне мито на товари, що ввозяться на територію України та податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України, здійснено з порушенням вимог чинного законодавства України, що є підставою для скасування спірних податкових повідомлень-рішень №160, 161 від 19.06.2012.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської регіональної митниці Державної митної служби України відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)А.Ф. Загородній