Справа № 2а-5180/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015р. Справа № 9104/183272/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (позивача у справі): Шимін Н.М.,

відповідача у справі: не з'явився

третьої особи у справі: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Прокурора м.Ужгорода Закарпатської області в інтересах держави в особі управління освіти Ужгородської міської ради в особі державного навчального закладу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеню №8 м.Ужгорода, м.Ужгород

на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2012р. у справі №712/5180/12

за позовом Прокурора м.Ужгорода Закарпатської області в інтересах держави в особі управління освіти Ужгородської міської ради в особі державного навчального закладу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеню №8 м.Ужгорода, м.Ужгород

до Ужгородської міської ради Закарпатської області, м.Ужгород

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, м.Ужгород

про скасування державного акту на право власності, -

ВСТАНОВИВ:

14.03.2012р. позивач: прокурор міста Ужгорода звернувся до суду з адміністративним позовом в інтересах держави в особі управління освіти Ужгородської міської ради в особі державного навчального закладу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня №8 м.Ужгорода до відповідача: Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування п.1.3 рішення Ужгородської міської ради від 18.12.2008р. №942 "Про надання та приватизацію земельних ділянок", п.6.3.2 рішення Ужгородської міської ради від 03.06.2011р. №179 "Про регулювання земельних відносин" та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №432241 від 19.11.2009р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що п.3.34 рішення Ужгородської міської ради від 26.12.2006р. №40 "Про надання та приватизацію земельних ділянок" ЗОШ І-ІІІ ступеня №8 м.Ужгорода надано дозвіл на підготовку матеріалів інвентаризації земельної ділянки площею 2,9124га, розташованої в АДРЕСА_1, яка використовується школою з 1983р. та згідно генерального плану від 30.05.2007р. у інвентарній справі закріплена за школою.

Пунктом 2.26 рішення Ужгородської міської ради від 11.07.2008р. №773 надано дозвіл ОСОБА_2 на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 0,09га для індивідуальної житлової забудови, яка є складовою частиною земельної ділянки ЗОШ І-ІІІ ступенів №8. В подальшому п.1.3 рішення Ужгородської міської ради від 18.12.2008р. №942 "Про надання та приватизацію земельних ділянок" затверджено проект відведення та надано ОСОБА_2 вказану земельну ділянку у власність. На підставі вказаного рішення 19.11.2009р. ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Позивач вважає, що при винесенні оспорюваного рішення відповідачем порушено вимоги ст.142 ЗК України, оскільки міською радою не приймалося рішення про припинення права ЗОШ І-ІІІ ступенів №8 користування земельною ділянкою. Крім того, на вилученій земельній ділянці розташована будівля котельні, яка здійснює теплопостачання ЗОШ І-ІІІ ступеня №8 та НВК "Первоцвіт".

За результатами розгляду справи Ужгородським міськрайонний суд Закарпатської області прийшов до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити. Свої висновки базував на тому, що в ЗОШ І-ІІІ ступенів №8 немає акту на право постійного користування земельної ділянки, тому право на користування земельною ділянкою не настало, відтак, таке право і не підлягає судовому захисту.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, прокурор міста Ужгорода оскаржив її в апеляційному порядку. Апелянт звертає увагу суду на те, що відповідно до пункту 7 Перехідних положень ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Таким чином, навіть за умов, що право користування не було оформлено, то воно всерівно зберігається за користувачем; просить апеляційний суд постанову Ужгородського міськрайонного суду від 14.11.2011р. скасувати та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

У судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 02.03.2015р. з'явився представник апелянта (позивача у справі): Шимін Н.М., яка доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримала у повному обсязі, просила апеляційну скаргу задоволити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, пояснення представника апелянта (позивача у справі), перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів прийшла до наступного висновку:

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 ЗК установлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2та5 ЗК України, рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Враховуючи наведене, суд прийшов до помилкового висновку про те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України висловленою у справі №21-493а14.

Відповідно до положень ч.1 ст.2442 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

З положень п.1 ч.1 ст.157 КАС України вбачається, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись вимогами ст.157, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Прокурора м.Ужгорода Закарпатської області в інтересах держави в особі управління освіти Ужгородської міської ради в особі державного навчального закладу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеню №8 м.Ужгорода на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2012р. у справі №712/5180/12 за позовом Прокурора м.Ужгорода Закарпатської області в інтересах держави в особі управління освіти Ужгородської міської ради в особі державного навчального закладу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеню №8 м.Ужгорода до Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, про скасування державного акту на право власності, - задоволити частково.

2. Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2012р. у справі №712/5180/12, - скасувати та закрити провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга