Справа № 826/1280/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

23 березня 2015 року 11:45 справа №826/1280/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві 2. Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Гриценко Людмили Леонідівни
провизнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, скасування рішення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач 1) та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Гриценко Людмили Леонідівни (далі по тексту - відповідач 2), в якому просить: 1) визнати дії відповідача 2 незаконними; 2) скасувати рішення від 25 грудня 2014 року №18325121 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; 3) зобов'язати відповідача 1 вчинити дії щодо реєстрації за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/1280/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 26 лютого 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав; представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Гриценко Л.Л. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25 грудня 2014 року №18325121 за результатами розгляду заяви, прийнятої 08 грудня 2014 року за реєстраційним №9295109 та документів, поданих для проведення державної реєстрації прав, відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_1., податковий номер НОМЕР_1.

Зазначене рішення мотивоване тим, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна (арешти нерухомого майна в Державному реєстрі нерухомого майна №4417229, в Єдиному реєстрі відчуження об'єктів нерухомого майна №10180720).

Позивач не погоджується з рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки заяву про державну реєстрацію права власності подано для реєстрації квартири, як первинної нерухомості, а квартира не зареєстровано в жодному реєстрі.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову вказав на відповідність своїх дій та оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, та зазначив, що за результатами перевірки відсутності заперечення між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями встановлено наявність відомостей щодо обтяжень прав нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Укоінвестбуд".

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі місту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи оскаржуване рішення на предмет його відповідності вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд керується наступним.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частина перша статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 51) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 52) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 53) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 55) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 56) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно частини другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Частина четверта статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Зміст процитованих правових норм вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень може мати місце за наявності вичерпних підстав, визначених Законом.

Таким чином в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для відмови позивачу в державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, та правомірність відмови в державній реєстрації прав.

Як свідчать обставини справи, із заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, позивач звернувся на підставі договору пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку.

В матеріалах справи міститься: договір пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку від 15 червня 2005 року №1064/МЛ; додаткова угода №2 до договору від 15 червня 2005 року №1064/МЛ; акт прийому-передачі квартири АДРЕСА_1; виписка зі списку інвесторів, за кошти яких ТОВ "УкоінвестБуд" збудовано квартири в будинку №5 по вул. Олевська; угода про переведення прав та обов'язків за договором від 15 червня 2005 року №1064/МЛ пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку від 19 липня 2012 року; довідка про фінансування 100% загальної площі об'єкта інвестування до договору від 15 червня 2005 року №1064/МЛ пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку, додаткової угоди від 17 липня 2012 року №1, угоди про переведення прав та обов'язків від 19 липня 2012 року, додаткової угоди №2 від 29 травня 2013 року, виданої ОСОБА_1

З аналізу змісту вказаних документів вбачається перехід прав та обов'язків за основним договором пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку від 15 червня 2005 року №1064/МЛ до ОСОБА_1

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення є наявність в Єдиному реєстрі відчуження об'єктів нерухомого майна запису про реєстрацію обтяжень нерухомого майна ТОВ "Укоінвестбуд".

Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на все майно ТОВ "Укоінвестбуд" у межах суми звернення стягнення зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною другою статті 331 Цивільного кодексу України зокрема передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ТОВ "Укоінвестбуд", відповідно докази на підтвердження факту наявності державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо вказаного нерухомого майна відсутні.

Крім того, підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень державним реєстратором визначено: "заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна", однак позивачем подано заяву про державну реєстрацію прав (щодо права власності), а не про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна.

Таким чином, проаналізувавши зазначені правові норми та зміст матеріалів справи, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора від 25 грудня 2014 року №18325121 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень прийнято всупереч вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому позовні вимоги в частині скасування спірного рішення підлягають задоволенню.

Поряд з цим суд не погоджується з позовним вимогами про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо реєстрації за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень належить до дискреційних повноважень державного реєстратора, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

В частині позовних вимог про визнання дій відповідача 2 незаконними, суд також вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не конкретизовано, які саме дії відповідача 2 є протиправними.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Гриценко Людмили Леонідівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25 грудня 2014 року №18325121.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко