Справа № 826/12131/14
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко Т.М.,

суддів Мацедонської В.Е., Лічевецького І.О.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2014 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 26 березня 2013 року № і №, від 25 червня 2014 року №1, рішення про застосування штрафних санкцій від 26 березня 2014 року № та рішення від 05 червня 2014 року №1199/л/26-15-10-09-74, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 26 березня 2013 року № і №, від 25 червня 2014 року №1, рішення про застосування штрафних санкцій від 26 березня 2014 року № та рішення від 05 червня 2014 року №1199/л/26-15-10-09-74.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для зміни судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи протягом періоду з 12.02.2014р. по 25.02.2014р. згідно з нормами ст. 77 Податкового кодексу України, згідно плану - графіку документальних перевірок на І квартал 2014 року та у відповідності з затвердженим планом перевірок, відповідно до наказу від 29.01.2014р. №264/17-01, на підстав наказу від 26.02.2014р. №542/17-01, направлення від 12.02.2014р., Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів в місті Києві була проведена документальна планова перевірка дотримання вимог чинного законодавства з питання оподаткування СПД ОСОБА_2 за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р. Результати перевірки оформлені актом від 12.03.2014р. № 20/26-50-17-20-.

В ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки та згідно висновків цього Акта, відповідачем порушено вимоги пункту п. 177.2, 177.4 ст. 177, п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення валових витрат у 2012 році на суму 2763233,70 грн. та у 2013 році на суму 260000,00 грн. та, як наслідок, до заниження суми чистого оподатковуваного доходу на відповідні суми; - п. 187.1 ст. 187, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження підприємцем податку на додану вартість на загальну суму 26905,00 грн., в т.ч. за березень 2013 року - 4072,00 грн., за квітень 2013 року - 12000,00 грн., за листопад 2013 року - 10833,00 грн.; - п. 1 ст. 4, п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме не нарахування та не утримання з чистого оподатковуваного доходу єдиного соціального внеску на загальну суму 159343,75 грн., в тому числі у 2012 року на суму 77731,12 грн. та у 2013 році на суму 81612,63 грн.

26.03.2014 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: - №, яким згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, за порушення п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, визначила ОСОБА_2 суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 775029,42 грн., в т.ч. 516686,28 грн. - основний платіж, 258343,14 грн. штрафні (фінансові) санкції; - №, яким згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 123.1 ст. 123 цього Кодексу, за порушення вимог п. 187.1 ст. 187, 198. 6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, визначила ОСОБА_2 суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 40357,00 грн., в т.ч. 26905,00 грн. - основний платіж, 13452,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Крім того, відповідачем 26.03.2014р. винесено рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції у розмірі 11848,74 грн.

За результатами оскарження зазначених рішень ГУ Міндоходів у м. Києві в адміністративному порядку, позивачем отримано рішення від 05.06.2014р. №1199/л/26-15-10-09-25, яким податкове повідомлення - рішення від 26.03.2014р. № залишено без змін, а податкове повідомлення - рішення від 26.03.2014р. № скасоване в частині грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 4745,27 грн., з яких за основним платежем - 3163,51 грн. та 1581,76 грн. - штрафними (фінансовими) санкціями.

Прийняття зазначеного рішення стало підставою для складення ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві 25.06.2014р. податкового повідомлення - рішення №, яким згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, за порушення п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, визначила ОСОБА_2 суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 770284,15 грн., в т.ч. 513522,77 грн. - основний платіж, 256761,38 грн. штрафні (фінансові) санкції.

З підстав незгоди з правомірністю вищевказаних рішень, позивач звернувся до суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія Київського апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

в ході проведення вказаної документальної перевірки посадовою особою податкового органу встановлено, що позивачем до складу валових витрат у 2012 році включені суми, сплачені ТОВ «Карбонові технології», ТОВ «Автогруп експрес», ТОВ «Актас» за придбані товари, які документально не підтверджені первинними документами загалом на суму 2763233,70 грн.

Також, позивачем до складу валових витрат у 2013 році включено 260000,00 грн. видатків на придбання товару, які також не підтверджені первинними документами.

У зв'язку зі зменшенням валових витрат на відповідні суми, податковим органом визначено суми доходу, що підлягають оподаткуванню, а саме у 2012 році - 2881773,70 грн. та у 2013 році - 386852,00 грн.

Крім того, під час перевірки безпідставне зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 4071,93 грн., сплачену ТОВ «Маха України» за надані позивачем юридичні послуги, а також на суму 10833,00 грн., сплачену ТОВ «Роллс Груп» за надані позивачем юридичні послуги.

Також, податковим органом було виявлено безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту по податку на додану вартість суми ПДВ, сплаченої ОСОБА_2 ТОВ «Капітальні інвестиції» за придбані товари, за відсутності у нього податкової накладної, виписаної названим товариством у зв'язку з отриманням розрахунку за поставлений товар.

Вищевикладене стало підставою для донарахування позивачу грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 26905,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 14.1.36 Податкового кодексу господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За приписами підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

До складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України).

Наведені положення Податкового кодексу України є загальними та застосовуються незалежно від організаційно-правової форми суб'єкта господарювання.

У той же час, особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, врегульовані положеннями статті 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.2 названої статті об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб так само як і для нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого за наслідками господарської діяльності таких осіб.

Так, збільшення позивачу розміру оподатковуваного доходу зумовлено ненадання останнім належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували понесені суб'єктом господарювання витрати.

Відповідно до положень п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Апелянт не заперечував факту не надання під час перевірки належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували суми понесених ним витрат, врахованих під час визначення суми оподатковуваного доходу.

Таким чином, в силу наведених вище положень Податкового кодексу України відповідач правомірно збільшив грошове зобов'язання по зазначеному податку.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI з наступними змінами та доповненнями, у відповідній редакції (далі по тексту - Закон України від 08.07.2010р. №2464-VI) закріплено, що фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності є платниками єдиного внеску.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 названого Закону, для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, єдиний внесок нараховуються на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі встановлення контролюючим органом несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, згідно п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI на платника накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Встановлення правомірності збільшення позивачу суми оподатковуваного доходу свідчить про законність та обґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій.

Перевіряючи дотримання відповідачем положень податкового законодавства під час визначення грошового зобов'язання по податку на додану вартість, колегія суддів зазначає наступне.

В силу пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає зокрема у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг, які відповідно до п. 185.1 ст. 185 цього Кодексу є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України вбачається, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка, як встановлено п. 201.10 цієї ж статті є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що виникнення у платника податків права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість можливе, за умови придбання ним товарів та послуг для використання їх при здійсненні ним господарської діяльності, визначальною ознакою якої є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків та податкова накладна, яка є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

В порушення наведених положень податкового законодавства, позивачем під час перевірки не було надано податкову накладу, виписану ТОВ «Капітальні інвестиції» 30.04.2013р. №102 на суму 72000,00 грн. в т.ч. ПДВ 12000,00 грн.

Крім того, за результатами надання юридичних послуг ТОВ «Маха-Україна» та ТОВ «Роллс Груп» та отримання їх оплати у порушення наведених вище правових норм, позивачем не включено до суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість 14904,93 грн.

Доказів на спростування зазначеного факту, зокрема, документального підтвердження сум, включених до складу податкового зобов'язання та врахованих у податкових деклараціях за відповідні місяці, позивачем не надано.

З огляду на викладене, податкове повідомлення - рішення № винесене правомірно та скасуванню не підлягає.

Також, вимога ОСОБА_2 про скасування рішення ГУ Міндоходів у м. Києві від 05.05.2014р. №1199/л/26-15-10-09-25, прийняте за наслідками розгляду первинної скарги позивача не підлягає задоволенню, оскільки його прийняття не створює для платника податків порушення будь-яких прав чи обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх рішень.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2014 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.М.Грищенко

Судді В.Е.Мацедонська

І.О.Лічевецький

Повний текст рішення виготовлено 10.03.2015р.

Головуючий суддя Грищенко Т.М.

Судді: Мацедонська В.Е.

Лічевецький І.О.