Справа № 826/20031/13-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року м. Київ К/800/48710/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Україна» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним і скасування картки відмови та рішення, що переглядається за касаційною скаргою Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Лан-Україна» (далі - позивач) звернулось в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення від 13 листопада 2013 року № 100270000/2013/400199/2 про коригування митної вартості товару та картку відмови від 13 листопада 2013 року №100270000/2013/20828.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про відсутність підстав для коригування відповідачем заявленої митної вартості товарів, невідповідність оскаржуваного рішення вимогам статей 53, 54, 55, 58 Митного кодексу України і поданим до митного оформлення документам.

Подані документи, на думку позивача, містили повну і достовірну інформацію про вартість оцінюваного товару, що підтверджує правильність заявленої митної вартості товарів за першим методом (за ціною договору).

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товару від 13 листопада 2013 року № 100270000/2013/400199/2 та картку відмови від 13 листопада 2013 року № 100270000/2013/20828.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, відповідач просить оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши оскаржувані рішення судів та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі зовнішньоекономічного контракту від 20 листопада 2012 року № RU/46715365/000133 з товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Торговий дім Ярмарка» (Росія) (Продавець) та відповідно до специфікацій № 1 і № 2 від 24 жовтня 2013 року до нього і рахунків-фактур від 30 жовтня 2013 року № ТТФ82005219 і № ТТФ82005225, позивачем придбано на умовах СРТ-Київ товар визначеного в специфікаціях та в рахунках-фактурах асортименту, кількості, ціни, на загальну вартість 919628,09 руб.

Товар було подано до митного оформлення згідно ВМД від 12 листопада 2013 року № 100270000/2013/232640 та задекларовано його митну вартість згідно із статтею 58 Митного кодексу України за першим методом (за ціною договору) у розмірі 225051,39 грн. (919628,09 руб.).

У зв'язку з тим, що подані декларантом документи, на думку відповідача, не дають змоги визначити митну вартість імпортованих товарів, відповідачем було витребувано додаткові документи, а саме: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Відповідачем 13 листопада 2013 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 100270000/2013/400199/2 із застосуванням шостого - резервного методу.

Позивачем 12 грудня 2013 року було направлено митному органу додатково витребувані документи щодо підтвердження заявленої митної вартості товару в порядку статті 55 Митного кодексу України.

Листом від 20 грудня 2013 року № 14.1/4-26/9759 відповідач відмовив позивачу у скасуванні вищезазначеного рішення про коригування митної вартості товарів.

Задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Відповідно до статей 49-50 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною другою статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частина перша статті 53 Митного кодексу України зазначає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Право митного органу на витребування від декларанта додаткових документів виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, однією з підстав виникнення якого є виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах, і такі розбіжності мають впливати саме на числове значення складових митної вартості товарів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України.

Так, судами встановлено, що позивачем до вантажної митної декларації було додано: контракт від 20 листопада 2012 року № RU/46715365/000133 з ТОВ фірма «Торговий дім Ярмарка», специфікації № 1 і № 2 від 24 жовтня 2013 року до нього, рахунки-фактури від 30 жовтня 2013 року № ТТФ82005219 і № ТТФ82005225. Додатково декларант надав транспортні документи (CMR), хоча за умовами поставки СРТ-Київ додаткових транспортних витрат позивач не ніс і не декларував, та митну декларацію країни відправлення.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про те, що посилання митного органу на те, що подані документи не містили відомостей про вартість упаковки, піддонів, маркування, навантажувальних робіт є безпідставними і не відповідають частині другій статті 58 Митного кодексу України, оскільки відповідно до умов договору такі витрати включаються у вартість товарів і позивач окремо не ніс таких витрат, а тому відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України позивач не повинен їх виділяти і декларувати окремо. Відсутність цих даних у складі ціни товару не свідчить про необ'єктивність ціни на товар.

Щодо визначення відповідачем вартості оцінюваного товару порівняно з вартістю подібних (аналогічних) товарів, що є вищою за контрактну ціну оцінюваних товарів, то сама по собі різниця між вартістю подібних (аналогічних) товарів не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, а тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, Вищий адміністративний суд України вважає, що відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Таким чином, Вищий адміністративний суд України з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про необґрунтованість застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості товару, ніж заявлений декларантом у вантажній митній декларації.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів залишити без задоволення, а Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді :