Справа № 2а-4959/10/2170
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/33810/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Херсоні Херсонської області Державної податкової служби

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 липня 2011 року

та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2012 року

у справі № 2-а-4959/10/2170

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у місті Херсоні

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Херсоні (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 01 вересня 2010 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 липня 2011 року позов був задоволений повністю. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні від 01 вересня 2010 року № /0.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2012 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 липня 2011 року було скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні від 01 вересня 2010 року № /0 в частині визначення суми податкового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб на суму 21201,91 грн. В решті позову було відмовлено.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Херсоні Херсонської області ДПС, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 липня 2011 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2012 року в частині задоволення позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у м. Херсоні провела позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, за результатами якої був складений акт від 31 серпня 2010 року № 894/17-1/НОМЕР_1.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги підпункту 4.2.6 пункту 4.2 статті 4, підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8, пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», які полягали у тому, що ОСОБА_1 не задекларував дохід від продажу транспортного засобу у розмірі 151422,22 грн., в результаті чого занижено суму податку з доходів фізичних осіб, яка підлягає до сплати в бюджет, на 22716,33 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що за даними відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ УМВС України 02 вересня 2009 року ОСОБА_1 зняв з обліку транспортний засіб для реалізації, а саме автомобіль марки subaru legacy (номер двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_2), який згідно облікової картки приватного АМТ перереєстровано на покупця ОСОБА_2, яка проживає за адресою АДРЕСА_1, на підставі біржового контракту (договору купівлі-продажу) від 02 вересня 2009 року № ТЗ/31/147, укладеного через товарну біржу «Центральна товарна біржа», за ціною 100,00 грн. Відповідно до звіту про незалежну експерту оцінку ринкова вартість автомобіля марки (моделі) subaru legacy складає 151442,22 грн. Реалізація зазначеного автомобіля за такою вартістю підтверджується сплатою покупцем до пенсійного фонду збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3 % від вартості легкового автомобіля, згідно квитанції від 02 вересня 2009 року на суму 4543,27 грн.

01 вересня 2010 року ДПІ у м. Херсоні на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «а» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ОСОБА_1 податкове зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб у сумі 22716,33 грн. - за основним платежем.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, податковий орган під час проведення перевірки позивача визначив об'єкт оподаткування податком з доходів фізичних осіб не з ціни, яка зазначена в біржовому контракті купівлі-продажу транспортного засобу, а з інших, ніж звітність або первинні документи, джерел, тоді як відомості ВДАІ про оцінку транспортного засобу є лише підтвердженням певної оціночної вартості того чи іншого транспортного засобу, проте не є доказом придбання чи відчуження такого транспортного засобу його власником саме за ціною, визначеною спеціалістом для проведення державної реєстрації.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з метою оподаткування ціна, зазначена у біржовому договорі купівлі-продажу автомобіля, не повинна бути нижчою від оціночної вартості такого майна в порядку, передбаченому Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», тоді як підчас укладенні біржового договору (угоди) купівлі-продажу від 02 вересня 2009 року такі вимоги дотримані не були, проте отриманий позивачем дохід від відчуження транспортного засобу одноразово протягом звітного податкового року повинен був оподатковувати у відповідності до положень статті 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме за ставкою в розмірі 1 % відсотку від вартості такого об'єкта рухомого майна.

Однак, з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2009 року між членом біржі № 12 - приватним підприємцем ОСОБА_3 в особі брокера ОСОБА_3, яка діє на підставі доручення (далі - брокер продавця), ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_4 підставі довіреності (далі - продавець), та членом біржі №1 - ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» (далі - брокер покупця), в особі ОСОБА_5, яка діє на підставі договору доручення від імені та в інтересах ОСОБА_2 (далі - покупець), був укладений біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № ТЗ/31/147, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив товар - автомобіль SUBARU LEGACY 2.0, 2008 року випуску.

Відповідно до розділу 2 вказаного договору, покупець купив у продавця зазначений транспортний засіб за 100,00 грн. Біржовий контракт зареєстрований у Центральній товарній біржі за № ТЗ/31/147, є дійсним, в судовому чи іншому порядку оскаржений не був (арк. справи 40-41).

При цьому, експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Гребінковим С.Ю. була проведена незалежна оцінка вартості автотранспортного засобу та надано висновок спеціаліста № 1247 від 01 вересня 2009 року, в якому вказано, що вартість транспортного засобу SUBARU LEGACY 2.0, який належав позивачу, становить 151442,22 грн. (арк. справи 38-39).

Підставою для визначення позивачу податкового зобов'язання згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення слугував висновок податкового органу про те, що ОСОБА_1 не сплатив податок з доходів фізичних осіб від операції з продажу транспортного засобу, виходячи з оціночної вартості транспортного засобу, яка вказується при реєстрації такого транспортного засобу в органах ВРЕР УДАІ МВС України, тоді як покупець цього автомобіля сплатив збір до пенсійного фонду у розмірі 3% від оціночної вартості транспортного засобу.

Абзацом 1 пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що дохід - це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Відповідно до підпункту «ж» пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дохід з джерелом його походження з України - це будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді доходів від продажу нерухомого майна, розташованого на території України.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року.

За приписами підпункту 4.2.6 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 11 - 12 цього Закону.

Стаття 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає порядок оподаткування операцій з продажу або обміну об'єкта рухомого майна.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього Закону.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.3 цієї статті.

Разом з цим, на відміну від визначеного підпунктом 11.1.3 пункту 11.1 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порядку оподаткування операцій з продажу нерухомості, вказаний Закон не містить вимог щодо визначення бази оподаткування під час продажу рухомого майна не нижче оціночної вартості такого майна.

Згідно з пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Держпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відомості звіту експерта про оцінку транспортного засобу є лише підтвердженням певної оціночної вартості того чи іншого транспортного засобу, проте не є доказом придбання чи відчуження такого транспортного засобу його власником саме за ціною, визначеною спеціалістом для проведення державної реєстрації.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що доводи податкового органу про необхідність визначення доходу від продажу рухомого майна, виходячи з його оціночної вартості як звичайної ціни є безпідставними, оскільки така позиція податкового органу не стосується отримання доходу позивачем у розумінні Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки норми, яка б передбачала нарахування податку продавцю на різницю між сумою продажу та експертною оцінкою вартості рухомого майна при неотриманні продавцем коштів чи доходів в іншому вигляді зазначений Закон не містить.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у м. Херсоні Херсонської області ДПС підлягає залишенню без задоволенні, а постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2012 року підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 22 липня 2011 року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Херсоні Херсонської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2012року скасувати, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 липня 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна