Справа № 2а-0770/2175/11
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2015 р. м. Київ К/800/58088/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «СІО-К»
на постановуЗакарпатського окружного адміністративного суду від 13.12.2011
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2013
у справі № 2а-0770/2175/11
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СІО-К»
доУжгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіо-К» звернулось до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № 104/23-1/22101670/2124 від 18.04.2011.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.12.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2013, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне:

- відповідачем проведено виїзна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 31.12.2010, за результатами якої складено акт за № 208/23-1/22101670 від 29.03.2011;

- за результатами перевірки відповідач дійшов висновку щодо завищення позивачем валових витрат на загальну суму 2 215 097 грн., а з врахуванням від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток позивач допустив заниження вказаного податку на суму 275 161 грн.;

- на підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № 104/23-1/22101670/2124 від 18.04.2011, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток на 343 951 грн. (з яких: 275 161 грн. - основний платіж та 68 790 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку щодо відсутності реального характеру спірних господарських операцій позивача, оскільки їх фактичне виконання не підтверджується належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними, як такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивачем до складу валових витрат віднесено суми витрат на оплату послуг в галузі права, які надані ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5, на аудиторські послуги, які надані ФОП ОСОБА_6, на послуги з впровадження програмних продуктів « 1С:Підприємство», які надані ФОП ОСОБА_7, на послуги з впровадження програмних продуктів « 1С:Підприємство», робіт по супроводу і наданню консультаційних послуг по роботі з програмним продуктом « 1С:Підприємство», на послуги щодо ремонту деревообробного обладнання та транспортних механізмів, які виконані ОСОБА_8, на маркетингові та інформаційні послуги, які надані ОСОБА_9, на консультаційні послуги, які надані компанією «Piarottolegno S.p.a.».

Оскільки згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Пунктами 5.1, 5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Згідно пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Отже, необхідною умовою для формування витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що сама наявність або відсутність первинних документів, а також помилки в їх оформленні не є беззаперечною підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Таким чином, судам попередніх інстанцій необхідно врахувати вищевикладене, а також з наданих сторонами доказів встановити рух коштів між позивачем та його контрагентами при виконанні умов укладених договорів та зв'язок між фактом придбання послуг, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку, і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи зумовлені операції позивача розумними економічними причинами в межах його господарської діяльності, чи пов'язані такі операції з його господарською діяльністю, чи використовував позивач результати отриманих робіт та послуг у своїй господарській діяльності та чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, зміни у їх майновому стані як обов'язкова ознака господарської операції.

При цьому, колегія суддів не може погодитися з висновком суду апеляційної інстанції, що позивачем не здійснено оплату отриманих послуг, оскільки такий висновок не підтверджується матеріалами справи та не ґрунтується на досліджені належних та допустимих доказів.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій не було з'ясовано належним чином обставини справи, у той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СІО-К» задовольнити частково.

2. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.12.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2013 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді В.В. Кошіль

О.А. Моторний