Справа № 806/343/15
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
"26" березня 2015 р. Справа № 806/343/15
Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Шидловського В.Б.
суддів: Євпак В.В.
Капустинського М.М.,
при секретарі Волянській О.В. ,
представника відповідача: Кравцова М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "16" лютого 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити кошти ,-
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо утримання з суми виплаченої ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні податку з доходів фізичних осіб.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Позивач також звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В апеляційних скаргах апелянти посилаються на незаконність, необ`єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню враховуючи наступне:
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 20.12.2014 року № 829 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за п. "б" частини шостої ст.26 Закону України "Про військовий обов"язок та військову службу" (за станом здоров"я).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.12.2014 року № 203 цього числа ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. При звільненні йому була нарахована і виплачена одноразова грошова допомога, при обчисленні якої відповідач не врахував щомісячну додаткову винагороду, яка була призначена позивачеві у розмірі 60% місячного грошового забезпечення.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що в цьому випадку відповідач діяв правомірно, з огляду на слідуюче:
Так, відповідно до частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у разі звільнення з військової служби за віком, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби .
Згідно ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України. Перелік додаткових видів грошового забезпечення (підвищення, надбавки, винагороди, забезпечення) був визначений у додатку 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. N 1294.
Постановою КМ України від 22 вересня 2010 року N 889 була встановлена ще одна щомісячна додаткова грошова винагорода.
Відповідно до пунктів 1, 2 даної постанови, щомісячна додаткова грошова винагорода виплачується, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення. Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міноборони № 595 від 15.11.2010 року, виплата винагороди військовослужбовцям із 01 січня 2014 року здійснюється в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення.
За пунктом 5 вказаної Інструкції визначено, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку з яким погоджується колегія суддів, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою № 889 та Інструкцією, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду України від 15 жовтня 2013 року та від 04 листопада 2014 року (реєстраційний номер рішення 41970923).
Що стосується порушеного права позивача при утриманні із суми одноразової грошової допомоги податку з доходів фізичних осіб, то колегія суддів зазначає наступне:
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Всупереч цим вимогам, позивача виключили зі списків особового складу військової частини без його згоди, не виплативши йому одноразової грошової допомоги. Зазначена допомога була виплачена позивачу через 3 дні після звільнення, що й потягло за собою небажані для позивача наслідки.
Відповідно до пункту 168.5 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Оскільки відповідач помилково вважав, що позивач не має права на відповідну компенсацію, так як на час виплати одноразової грошової допомоги (через 3 дні після звільнення) вже не був військовослужбовцем, а тому повинен платити податок на загальних підставах, тому позивачеві втрата його доходу компенсована і не була.
Колегія суддів не може погодитись з такою позицією відповідача, оскільки одноразова допомога була нарахована позивачеві у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби, а затримка з її виплатою сталася з вини самого відповідача, який допустив поспішність при звільненні, а тому що до спірних правовідносин повинно застосовуватись правило пункту 168.5 Податкового кодексу України, зміст якого наведено вище.
Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду від 06.11.2014 року у справі № К/800/3705/14.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу компенсації суми податку з доходів фізичних осіб в розмірі 16 151,32 грн., утриманого з одноразової грошової допомоги при звільненні є протиправними.
Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційних скарг не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "16" лютого 2015 р. без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу/відповідачам: Військова частина НОМЕР_1 вул.В.Бердичівська, 17 А,м.Житомир,10000

- ,