Справа № 826/3218/15
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м. Київ № 826/3218/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва

третя особа Управління Державного казначейства у Святошинському районі м. Києва

про визнання дій неправомірними, стягнення коштів у розмірі 6 333,21 грн., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, третя особа Управління Державного казначейства у Святошинському районі м. Києва, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва в частині відмови в поверненні ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування;

- стягнути з Державного бюджету України через Управління Державного казначейства у Святошинському районі м. Києва на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 333,21 грн. сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2013 квартири у АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» особи, які придбали житло вперше, звільняються від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, у зв'язку з чим позивачем 26.12.2014 було подано до відповідача заяву про повернення помилково сплаченого збору. Однак, відповідачем 13.01.2015 було відмовлено в задоволенні зазначеної заяви. Така відмова, на думку позивача, є неправомірною та не обґрунтованою, а помилково сплачена сума збору в розмірі 6 333.21 грн. підлягає поверненню. Посилаючись на норми Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 № 400/97-ВР, Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 та Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 № 226, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2015 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні 23.03.2015 позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання 23.03.2015 не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлений, будь-яких письмових доказів, пояснень чи заперечень суду не надав.

Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання 23.03.2015 не забезпечила, подавши клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Через службу діловодства суду 23.03.2015 подані письмові пояснення щодо позову, в яких зазначає, що повернення коштів можливе за умови надання органу Казначейства документів: заяви платника, подання управління Пенсійного фонду, платіжних доручень, які підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету, чого стосовно суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 6 333,21 грн., сплаченої ОСОБА_1, здійснено не було, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, в судовому засіданні 23.03.2015 суд ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П., реєстраційний номер 3298, придбано у власність квартиру АДРЕСА_1, вартістю 633 321,38 грн.

Право власності на придбану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2013 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.10.2013 за № 2746107, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під час укладення договору купівлі-продажу квартири позивачем був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 6333,21 грн. (1% її вартості), що підтверджується копією квитанції від 07.10.2013 № 18285250, наявною у матеріалах справи.

Вважаючи, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачений помилково, позивач 26.12.2014 звернувся з заявою про повернення помилково сплачених коштів у розмірі 6 633,21 грн.

Листом від 13.01.2015 № 425/04 Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва відмовило позивачу у поверненні коштів, у зв'язку з ненаданням позивачем документів, які підтверджують придбання ним нерухомого майна вперше.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі по тексту - Закон № 400/97-ВР) підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України (абзац 2 пункту 9 частини 1 статті 1 Закону № 400/97-ВР).

Пунктом 8 статті 2 вказаного Закону встановлено, що об'єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 15-3 цього Порядку передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно тверджень позивача, наведених у позовній заяві, ним придбано майно вперше; до укладення договору купівлі-продажу від 07.10.2013 інша нерухомість ним не придбавалася.

У суду відсутні підстави для того, щоб ставити під сумнів вказані твердження позивача.

Станом на час придбання позивачем нерухомості як і станом на час розгляду справи в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що саме Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва зобов'язано довести, що позивач придбав житло згідно договору купівлі - продажу від 07.10.2013 не вперше.

Проте, всупереч вимогам статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не надано суду жодного доказу, який свідчив би про наявність у позивача зареєстрованого права власності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва щодо відмови у поверненні ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та наявність підстав для їх задоволення.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України через Управління Державного казначейства у Святошинському районі м. Києва суми помилково сплаченого збору, суд зазначає наступне.

Позивач у своїх доводах посилався на норми Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 № 226, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.12. 2002 за № 1000/7288, що суд вважає безпідставним, оскільки вказаний Порядок втратив чинність 15.10.2013 на підставі наказу Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі по тексту - Порядок № 787).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 787 у редакції на час виникнення спірних правовідносин, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 787 у редакції на час виникнення спірних правовідносин, органи Казначейства здійснюють процедури із забезпечення виконання документів, зазначених у пунктах 5 - 8 цього розділу, в такому порядку: за наявності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями орган Казначейства протягом п'яти робочих днів після дня отримання подання (заяви та подання) перераховує кошти на рахунок одержувача одноразово на загальну суму або частковими сумами; у разі недостатності або відсутності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями для здійснення повернення відповідний орган Казначейства не пізніше ніж через п'ять робочих днів після дня отримання подання (заяви та подання) надсилає звернення для підкріплення коштами цих рахунків: за платежами, що належать державному бюджету, - до Казначейства України; за платежами, що належать місцевим бюджетам, - до відповідних місцевих фінансових органів; за частиною платежу, що перерахована до відповідного фонду загальнообов'язкового державного соціального і пенсійного страхування, - до відповідного територіального органу цього фонду.

Оскільки Управлінням Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва подання до Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва не подавалось, у суду відсутні підстави для стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплаченого збору на обов'язкове пенсійне страхування, оскільки такі є передчасними.

Частиною другою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За наведених обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині шляхом зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 333,21 грн., сплаченого згідно квитанції від 07.10.2013 № 18285250.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

На стягненні судових витрат представник позивача у судовому засіданні не наполягав.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва в частині відмови в поверненні ОСОБА_1 помилково сплаченого 07 жовтня 2013 року збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 333,21 грн.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 333,21 грн., сплаченого згідно квитанції від 07 жовтня 2013 року № 18285250.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України.

Суддя В.П. Катющенко