Справа № 2а-1670/7914/11
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2015 м. Київ К/9991/30807/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання Іванов К.Ю.

за участю представників згідно журналу судового засіданні від 26.02.2014 (в матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Державної податкової служби на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012

у справі № 2а-1670/7914/11

за позовом Публічного акціонерного товариства „Укрнафта"

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство „Укрнафта" звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Державної податкової служби (правонаступник - Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області) про скасування податкових повідомлень - рішень: № від 27.04.2011; № від 27.04.2011; № від 01.08.2011.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2011 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2011 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку Договору № 410/95 від 14.09.1995 про спільну інвестиційну діяльність між позивачем і компанією „Карпатські Петролеум Корпорейшн" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2011 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення по податку на додану вартість, що декларувались за липень 2010 року та складено акт № 2888/23-8/403739512 від 05.04.2011.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 27.04.2011, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 2677884 грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції 1 грн.; № від 27.04.2011, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкового зобов'язання наступних періодів) по податку на додану вартість 159275 грн.

В порядку адміністративного оскарження 01.08.2011 відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 268492 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, завищено суми бюджетного відшкодування в розмірі 159275 грн. за січень 2011 року, а також завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту за січень 2011 року на 2677844 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.09.1995 укладено Договір про спільну діяльність № 410/95.

Учасниками вказаного Договору є компанія „Карпатські Петролеум Корпорейшн" (США) та ВАТ „Укрнафта" в особі структурного підрозділу нафтогазовидобувного управління „Полтаванафтогаз".

Судами попередніх інстанцій встановлено факт придбання послуг за зазначеними вище договорами, як і належність оформлення документів належним чином, які дають право на віднесення сум, сплачених при придбанні послуг за договорами, до складу податкового кредиту, відповідачем не заперечується.

Обґрунтовуючи відсутність у Договору № 410/95, як самостійного платника податку на додану вартість, права на податковий кредит щодо сум податку, сплаченого при придбанні послуг по видобутку та підготовці природного газу, відповідач посилається на ненадання платником податку документів, які підтверджують наявність товару, а саме - зберігання та транспортування газу, а також на відсутність факту реалізації природного газу у перевіряємому періоді, що в свою чергу підтверджує відсутність у платника податку наміру використовувати придбані послуги та отриманий, за результатами такого придбання, природний газ в оподатковуваних операціях межах господарської діяльності такого платника податку.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, на підтвердження включення сум ПДВ до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем не заперечується факт придбання послуг за вищезазначеними договорами з видобутку та підготовки природного газу, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі видобутого та підготовленого природного газу та накладними, перелік яких наведений у акті перевірки, а також належне оформлення документів, які дають право на віднесення сум, сплачених при придбанні послуг за такими договорами, до складу податкового кредиту.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом наведених норм наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених відповідними документами, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що норми ПК України не ставлять у залежність момент виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість від моменту, з якого починається використання придбаних товарів (послуг) у його господарській діяльності.

Відповідачем, всупереч ч.2 ст.71 КАС України, не доведено, що придбані Договором послуги по видобуванню та підготовці газу, а також видобутий та підготовлений за результатами придбання таких послуг, газ, не призначались для використання в оподатковуваних податком на додану вартість операціях.

Так само, як наявність або відсутність документів щодо передачі газу на зберігання та/чи транспортування газу не можуть свідчити про відсутність такого газу.

Розрахунки за придбані послуги за договором здійснювались із рахунків у банківських установах, відкритих Договором про спільну діяльність, що підтверджується платіжними дорученнями.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Державної податкової служби на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 у справі № 2а-1670/7914/11 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2012 у справі № 2а-1670/7914/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко