Справа № 2а-1403/12/0770
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Справа № 2020/13/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.

судді Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.11.2012р. по справі № 2а-1403/12/0770 за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Виноградівське АТП-12144" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

В С Т А Н О В И В:

14.05.2012 року Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось в суд першої інстанції з адміністаритвний позовом до Приватного акціонерного товариства "Виноградівське АТП-12144" про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені в сумі 18484,50 гривень.

В обгрунтування адміінстаритвного позову позивач покликається на те, що відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 № 875-XII, із змінами і доповненнями, для підприємств, установ і організацій встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з ч.1 ст. 19 Закону України № 875, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Підстав звільнення від виконання обов'язку Закон не містить. Відповідачем подано до відділення звіт форми №10-ПІ річна Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів". Разом з тим, за результатми розгляду згаданого звіту позивач прийшов до висновку, що відповідачем вимоги Закону не виконані. Зазначає, що відповідач повинен самостійно, в строк до 15 квітня 2012 року, наступного за роком в якому відбулось порушення, розрахувати та сплатити адміністративно-господарські санкції. Оскільки середньорічна зарплата штатного працівника у відповідача в 2011 році становила 18385,14 грн. то за не працевлаштування інвалідів у необхідній кількості, а отже невиконання нормативу, відповідач повинен сплатити в дохід Державного бюджету 18385,14 х 1 = 18385,14 грн.. Проте відповідач до 15.04.2012 року, в строк встановлений законом, суму боргу не сплатив. Згідно ст. 20 Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Станом на 14.05.2012р. прострочення платежу становить 27 днів, а отже пеня, при обліковій ставці НБУ 7.50%, становить 99,36 грн., оскільки строк сплати збігається з вихідним (святковим) днем, то останнім днем граничного строку сплати вважається перший робочий день після вихідного (святкового) дня, а пеня нараховується, починаючи з другого робочого дня після вихідного (святкового) дня.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.11.2012 року у задоволенні адміінстаритвного позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, вважаючи її неправомірною та необгрунтованою Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт покликається на те, що суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що відповідачем не вжито заходів та не забезпечено працевлаштування інвалідів, як це передбачено Законом України "Про основи соціального захищеності інвалідів в Україні". Вважає, що подання звітів за формою 3-ПН є лише засобом інформування про вільні робочі місця.

Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позов задоволити у повному обсязі.

З урахуванням того, що жодною із сторін не подано клопотань про розгляд справи за їх участю, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі п.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Даючи правову оцінку покликанням апелянта на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та помилкове застосування норм процесуального права, колегія суддів виходить з таких міркувань.

Відповідно до пункту 3 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 N 1434, завданням Фонду соціального захисту інвалідів, є, контроль за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого статтею 19 Закону. У відповідності до покладених на Фонд завдань останній здійснює контроль за сплатою роботодавцями адміністративно-господарських санкцій і пені (підпункт 3 пункту 4 зазначеного Положення).

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів і звітувати фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем подано до відділення Фонду звіт "Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2011 рік" за формою державної статистичної звітності №10-ПІ поштова - річна за 2011 рік середньооблікова чисельність штатних працівників на підприємстві відповідача становила у звітному періоді 74 особи, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів - 3 особи, у той час коли фактично у звітному році відповідачем було працевлаштовано лише дві особи, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, що не заперечується позивачем, так як він зазначає в своєму позові.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в ході судового розгляду судом було зроблено відповідний запит до Виноградівського районного центру зайнятості щодо подання відповідачем звітів форми 3 -ПН протягом 2011 року та щодо направлення осіб з обмеженими фізичними можливостями для можливості працевлаштування у відповідача.

Разом з тим, судом першої інстанції направлено запит до Виноградівського районного центру зайнятості щодо подання відповідачем звітів форми 3 -ПН протягом 2011 року та щодо направлення осіб з обмеженими фізичними можливостями для можливості працевлаштування у відповідача. У відповіді №1655-06 від 07.11.2012 року на вказаний запит зазначено, що відповідачем протягом року було подано два звіти форми 3 - ПН до Виноградівського районного центру зайнятості про наявність вакансій у відповідача для можливості працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями і протягом року на зазначеному підприємстві було працевлаштовано дві особи з обмеженими можливостями, що підтверджується відповідним листом, наявним в матеріалах справи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 19 цього Закону роботодавці самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (частина перша статті 18 Закону).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про зайнятість населення" інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють, та зареєстровані як такі, що шукають роботу, визнаються безробітними.

Згідно з частиною п'ятою пункту 1 статті 7 зазначеного Закону працевлаштування інвалідів здійснюється відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації і знань, з урахуванням його побажань.

Абзацом четвертим пункту 2 статті 19 Закону України "Про зайнятість населення" визначено право державної служби зайнятості направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) інвалідів, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки та рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.

Наведене вище покладає обов'язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Обґрунтування апеляційної скарги спростовуються і тим, що аналіз положень чинного законодавства, дає підстави для висновку про те, що виключним обов'язком підприємства є вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, до яких належить створення в установленому порядку робочих місць інвалідів у межах нормативу та інформування органів державної служби зайнятості про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Крім того, з аналізу судової практики, зокрема Постанови Верховного Суду України від 02 лютого 2010 року, що ухвалена у справі за № 10/03, визначено правову позицію щодо застосування положень статей 18-20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», яка полягає у тому, що суди, дійшовши висновку про обґрунтованість застосування санкцій за незайняті інвалідами робочі місця, помилково не врахували, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. У зв'язку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштувати

Крім того, п.4.4 рекомендацій президії Вищого адміністративного суду України від 14.04.2008 року при розгляді даної категорії справ адміністративним судам визначено коло обставин, які потрібно встановлювати, зокрема: створення робочих місць відповідно до встановленого нормативу; інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад); спрямування центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування; причини не працевлаштування роботодавцями інвалідів.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.11.2012р. по справі № 2а-1403/12/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів з моменту направлення її копій особам, що беруть участь у справі,та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Запотічний І.І.

Ліщинський А.М.