Справа № 802/27/15-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 березня 2015 р. Справа № 802/27/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Вергелеса Андрія Валерійовича

суддів: Богоноса Михайла Богдановича

Слободонюка Михайла Васильовича

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліні Володимирівні

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представників відповідача: Гелети О.О., Спорого І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: військової прокуратури Центрального регіону України

про: визнання нечинними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до військової прокуратури Центрального регіону України в якому просить: визнати нечинним та скасувати п. 1 висновку службового розслідування від 08 грудня 2014 року проведеного щодо ОСОБА_2 військовою прокуратурою Центрального регіону України; визнати нечинним та скасувати п.1 наказу військового прокурора Центрального регіону України №18дк від 08 грудня 2014 року, де визначено: «начальнику відділу роботи з кадрами старшому раднику юстиції Шекшеєву С.Е. підготувати подання Генеральному прокурору України про звільнення радника юстиції ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину «радник юстиції» за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури і Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, порушення норм Кримінального процесуального кодексу України»; визнати нечинним подання від 10 грудня 2014 року за №28/11-636 вих.14 військового прокурора Центрального регіону України державного радника юстиції 2 класу Війтєва Ю.М. адресоване Генеральному прокурору України про звільнення ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину «радник юстиції».

Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

За результатами службового розслідування, яке проводилось комісією військової прокуратури Центрального регіону України з 14 листопада по 8 грудня 2014 року у військовій прокуратурі Вінницького гарнізону складено висновок службового розслідування, затверджений військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу Війтєвим Ю.М., де вказано, що за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури і Присяги працівника прокуратури, ОСОБА_2 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину «радник юстиції».

Також 8 грудня 2014 року військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу Війтєвим Ю.М., видано наказ №18 дк «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», де пунктом 1 визначено: «начальнику відділу роботи з кадрами старшому раднику юстиції Шекшеєву С.Е. підготувати подання Генеральному прокурору України про звільнення радника юстиції ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину «радник юстиції» за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури і Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, порушення норм Кримінального процесуального кодексу України».

10 грудня 2014 року, на виконання п. 1 наказу №18дк від 8 грудня 2014 року, військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу Війтєвим Ю.М., Генеральному прокурору України за №28/11-636 вих.14 скероване подання про звільнення позивача з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину «радник юстиції».

Позивач вважає зазначений висновок службового розслідування (перевірки) від 8 грудня 2014 року, виданий на підставі нього наказ військового прокурора Центрального регіону України №18 дк від 08 грудня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та подання за №28/11-636 вих.14 про звільнення ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину «радник юстиції» такими, що суперечать Конституції та законам України, істотно порушують його права, передбачені Конституцією України, а тому є протиправними і підлягають скасуванню.

Позивач та його представник в судовому засіданні надали пояснення, що повністю відтворюють зміст позовної заяви та просили задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідача щодо позовних вимог заперечували з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с. 117-124).

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Радник юстиції ОСОБА_2 призначений на посаду Вінницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері 18 грудня 2013 року, а військовим прокурором Вінницького гарнізону - 29 серпня 2014 року.

Відповідно до розпоряджень військового прокурора Центрального регіону України №46 від 14.11.2014р. та №48 від 19.11.2014 р. заступник військового прокурора Центрального регіону старший радник юстиції Хоменко О.М. (голова комісії), начальник відділу роботи з кадрами старший радник юстиції Шекшеєв С.Є., заступник начальника слідчого управління - начальник відділу нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності радник юстиції Курач О.П., начальник відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави радник юстиції Сукач В.В., начальник відділу представництва інтересів громадян і держави у судах старший радник юстиції Анікеєв А.О. та прокурор відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави юрист 1 класу Парфьонов І.В. (члени комісії) провели службове розслідування щодо порушення вимог кримінального процесуального законодавства у кримінальному провадженні №0000081, яке розслідувалось військовою прокуратурою Вінницького гарнізону, а також щодо вступу військового прокурора Вінницького гарнізону ОСОБА_2 та його заступника ОСОБА_5 у позаслужбові стосунки з начальником квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця ОСОБА_4

За результатами проведення службового розслідування складено висновок службового розслідування від 08 грудня 2014 року, який затверджено військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу Війтєвим Ю. Відповідно до п. 1 якого на підставі п. 6 ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України, за порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, радник юстиції ОСОБА_2 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України з позбавленням класного чину.

Позивачем подано зауваження від 10 грудня 2014 року на висновок службового розслідування від 08 грудня 2014 року.

Відповідно до листа від 24 грудня 2014 року №07/1-1158 вих.14 Військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_2 повідомлено, що усі вказані в зауваженні доводи були перевірені у ході проведення службового розслідування, тому необхідності у проведенні додаткового розслідування не має.

08 грудня 2014 року військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу Війтєвим Ю.М. видано наказ №18 дк, відповідно до якого в п. 1 визначено - начальнику відділу роботи з кадрами старшому раднику юстиції Шекшеєву С. Е. підготувати подання Генеральному прокурору України про звільнення радника юстиції ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину «радник юстиції» за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури і Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, порушення норм Кримінального процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що підставою для прийняття наведеного наказу №18дк від 08 грудня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» стало скоєння ОСОБА_2 вчинку, який порочить останнього як працівника прокуратури та є несумісним з подальшим перебуванням на службі в органах прокуратури України, а саме: вступ у позаслужбові стосунки з начальником КЕВ м. Вінниці ОСОБА_4 щодо безоплатного отримання будівельних матеріалів та виділення працівників для проведення ремонту у садовому будинку; у порушення вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, без наявності ознак кримінальних правопорушень, погоджено внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 364, ст. 356 КК України; усупереч вимогам п. 3.1 наказу Генерального прокурора України №4гн від 19.12.2012р як керівником прокуратури не забезпечено контроль за якістю процесуального керівництва на стадії досудового розслідування у вказаних кримінальних провадженнях (№0000081 та №0000083), що призвело до грубих порушень кримінально-процесуального законодавства під час їх розслідувань; в порушення вимог ч. 3 ст. 234 КПК України надано вказівку старшому слідчому військової прокуратури гарнізону Василенку М.О. звернутися до слідчого судді з клопотаннями про проведення обшуків у службових приміщеннях КЕВ м. Вінниця та за місцем проживання ОСОБА_4.; у порушення вимог ч. 1 ст. 216 КПК України безпідставно доручено проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчим військової прокуратури.

10 грудня 2014 року, на виконання п. 1 наказу №18дк від 8 грудня 2014 року, військовим прокурором Центрального регіону України державним радником юстиції 2 класу Війтєвим Ю.М., Генеральному прокурору України за №28/11-636 вих.14 скероване подання про звільнення ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину «радник юстиції».

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходив з наступних мотивів.

Так, як слідує з висновку службового розслідування від 08.12.2014 року, пункт 1 якого оскаржується позивачем, його складено за результатами проведення службового розслідування щодо порушення вимог кримінального процесуального законодавства у кримінальному провадженні №0000081, яке розслідувалось військовою прокуратурою Вінницького гарнізону, а також вступу військового прокурора Вінницького гарнізону ОСОБА_2 та його заступника ОСОБА_5 у позаслужбові стосунки з начальником квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця ОСОБА_4, відповідно до розпоряджень військового прокурора Центрального регіону України № 46 від 14.11.2014 року та № 48 від 19.11.2014 року.

Вказаний висновок службового розслідування 08.12.2014 року затверджено військовим прокурором Центрального регіону України.

Наказом Генеральної прокуратури України від 06.03.2012р. № 20, затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, якою визначаються підстави та порядок проведення Головним управлінням кадрового забезпечення, Головним управління організаційного та правового забезпечення та іншими підрозділами Генеральної прокуратури України, , підрозділами роботи з кадрами прокуратур обласного рівня, іншими посадовими особами органів прокуратури службових розслідувань та службових перевірок (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції, службові розслідування проводяться у всіх випадках скоєння прокурорсько-слідчими працівниками корупційних кримінальних правопорушень, інших ганебних вчинків, вчинення ними або за їх участі дорожньо-транспортних пригод з тяжкими наслідками, порушення вимог щодо інформаційної безпеки, втрати службових документів, зброї та її застосування, за фактами здійснення неправомірного втручання у службову діяльність, посягань на життя, здоров'я прокурорів і слідчих, а також у випадках їх загибелі.

Згідно із п. 2 Інструкції, метою службових розслідувань та службових перевірок є повне, об'єктивне і всебічне з'ясування обставин надзвичайних подій, ганебних вчинків та правопорушень, скоєних за участі працівників органів прокуратури, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження негідних вчинків серед особового складу.

Про призначення службового розслідування чи службової перевірки уповноважені керівники органів прокуратури видають розпорядження, у якому визначаються одноособове або комісійне проведення розслідування чи перевірки, голова та члени комісії, мета, дата початку та закінчення розслідування або перевірки (п. 4.1 Інструкції).

Пунктом 12 Інструкції встановлено, що особа, яка проводить службове розслідування чи службову перевірку, зобов'язана, зокрема, скласти за результатами службового розслідування чи службової перевірки висновок і подати його на затвердження керівнику прокуратури, який призначив розслідування чи перевірку.

Відповідно до п. 13 Інструкції, у висновку службового розслідування чи службової перевірки зазначаються: посада, прізвище, ім'я, по батькові, рік народження, стаж роботи в органах прокуратури та перебування на займаній посаді особи, стосовно якої вони проводилися; установлені достовірні відомості щодо обставин, які зазначені у пункті 10 цієї Інструкції; обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність чи знімають з працівника прокуратури безпідставні звинувачення або підозру у скоєнні правопорушення, ганебного вчинку; за наявності підстав пропозиції про застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення або іншого заходу реагування до особи, стосовно якої проводилося розслідування чи перевірка, вжиті або запропоновані заходи реагування стосовно інших посадових осіб органів прокуратури, пропозиції щодо необхідності прийняття за наслідками розслідування чи перевірки процесуальних рішень, припинення розслідування чи перевірки або їх продовження, а також пропозиції щодо осіб, на яких необхідно покласти контроль за виконанням прийнятого керівником прокуратури рішення за результатами розслідування чи перевірки.

Висновок за результатами службового розслідування або перевірки, відповідно до п. 16 Інструкції, підписується посадовою особою чи особами, що безпосередньо їх проводили, та невідкладно передається на розгляд керівника прокуратури, який призначив розслідування чи перевірку для затвердження.

В даному випадку, з урахуванням положень Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 06.03.2012р. № 20, у відповідача були усі достатні правові підстави за результатами проведення службового розслідування складати висновок.

При цьому, зі змісту вказаного висновку видно, що при його складанні та затвердженні, відповідачем дотримано усі положення Інструкції.

В той же час, пунктом 20 Інструкції визначено, що за пропозиціями, викладеними у висновку службового розслідування чи службової перевірки, прокурорсько-слідчі працівники можуть бути притягнуті до встановленої законом відповідальності.

Рішення про притягнення прокурорсько-слідчих працівників до встановленої законом відповідальності керівник, який призначив розслідування чи перевірку, може прийняти і за відсутності пропозицій про це у висновку розслідування чи перевірки (п. 20.1 Інструкції).

Дисциплінарне стягнення застосовується відповідно до вимог Дисциплінарного статуту прокуратури України не пізніше одного місяця з дня затвердження висновку (п. 20.2 Інструкції).

Так, ст.ст. 2, 3 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 1796-ХІІ від 06.11.1991 р., встановлено, що працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоду інтересам держави та суспільства.

На підставі статті 48 Закону України "Про прокуратуру" цей Статут встановлює порядок заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових і інших установ прокуратури, які мають класні чини.

В силу ст.ст. 8, 9, 11, 13, 14 Дисциплінарного статуту, дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Дисциплінарними стягненнями є: догана; пониження в класному чині; пониження в посаді; позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; звільнення; звільнення з позбавленням класного чину.

Дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ прокурора, який оголошується працівнику під розписку. Копія наказу додається до особової справи.

Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності може бути оскаржено працівником Генеральному прокурору України в місячний строк з дня ознайомлення з наказом.

З аналізу вказаних положень слідує, що за результатами проведення службового розслідування, у разі встановлення фактів невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури, до прокурорсько-слідчих працівників можуть застосовуватись дисциплінарні стягнення, про накладення яких видається наказ, який в подальшому може бути оскаржено.

При цьому, дисциплінарними стягненнями є: догана; пониження в класному чині; пониження в посаді; позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; звільнення; звільнення з позбавленням класного чину.

В даному ж випадку позивачем оскаржується наказ №18 дк від 08.12.2012 року, відповідно до п. 1 якого, зобов`язано начальника відділу роботи з кадрами старшому раднику юстиції Шекшеєву С. Е. підготувати подання Генеральному прокурору України про звільнення радника юстиції ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону з позбавленням класного чину "радник юстиції" за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури і Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури, порушення норм Кримінального процесуального кодексу України.

Тобто, даним наказом зобов`язано саме начальника відділу роботи з кадрами старшому раднику юстиції Шекшеєва С. Е. вчинити певні дії.

А тому, його невиконання може створювати негативні наслідки лише для начальника відділу роботи з кадрами старшомого радника юстиції Шекшеєва С. Е., що не впливає на права позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем вибрано не вірний спосіб захисту свої прав на проходження публічної служби, оскільки безпосереднім їх захистом, у даному випадку, може бути оскарження наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення.

В той же час, 10 грудня 2014 року військовий прокурор Центрального регіону України направив на ім`я Генерального прокурора України подання № 11/636 вих.14 про звільнення ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України та позбавлення його класного чину «радник юстиції».

В даному випадку оскаржуване подання носить рекомендаційний характер та не може порушувати прав ОСОБА_2 до прийняття за результатами його розгляду відповідного наказу.

Також суд додатково зауважує, що рішенням суб'єкта владних повноважень є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити, породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин та поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів.

Натомість висновку службового розслідування та поданню не властиві вищевказані умови відповідності рішенню суб'єкта владних повноважень, оскільки вони не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача, діяльність якого перевірялася та не створюють для нього жодних юридичних наслідків, так як, висновок службового розслідування є виключно носієм доказової інформації про виявлені під час його проведення порушення, а подання носить лише рекомендаційний характер.

Відтак, на переконання суду, висновок службового розслідування від 08.12.2014 року та подання відповідача від 10.12.2014р. № 11/636 вих.14 про звільнення ОСОБА_2 з посади військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України та позбавлення його класного чину «радник юстиції» не можуть визнаватися адміністративним судом неправомірними (нечинними), що додатково вказує на відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюють перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому, задоволеними можуть бути лише ті вимоги, які відновлюють охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача.

Суд зазначає, що в спірних правовідносинах висновок службового розслідування, наказ та подання протиправність яких просить визнати позивач, не будуть мати наслідком відновлення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи усі вищевстановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При ухваленні рішення в даній адміністративній справі суд також керувався наступним.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що всі дії та рішення відповідача, пов'язані з предметом даного позову, відповідають критеріям щодо правомірності в контексті статті 2 КАС України.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат понесених відповідачем, судові витрати компенсації за рахунок Державного бюджету України не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя: Вергелес Андрій Валерійович

Судді: Богоніс Михайло Богданович

Слободонюк Михайло Васильович