Справа № 810/15/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 року (11:05 год.) м. Київ 810/15/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Луценко К. Ю., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації, Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо розгляду з перевищенням повноважень та направлення справи на доопрацювання повернутись до розгляду питання факту необґрунтованості видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії;

- скасування витягу з протоколу відповідача № 173 від 29 січня 2014 року в частині направлення справи на доопрацювання повернутись до розгляду питання факту необґрунтованості видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії;

- визнання незаконними дій Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області щодо відмови у поновленні пенсії позивачу;

- зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області поновити виплату призначеної пенсії з грудня 2013 року та виплачувати пенсію позивачу у відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою суду від 6 січня 2015 року позовну заяву в частині вимог до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області повернуто позивачу з підстав, передбачених пунктом 5 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

В решті вимог адміністративний позов не відповідав нормам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим ухвалою суду від 6 січня 2015 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

26 січня 2015 року до суду надійшли уточнення до адміністративного позову, у якому позивач змінив позовні вимоги та просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році від 12 червня 2014 року № 174.

Ухвалами від 26 січня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 10 лютого 2015 року витребувані необхідні для розгляду справи документи та на підставі клопотання позивача зупинено провадження у справі до 3 березня 2015 року.

У судовому засіданні 3 березня 2015 року представником позивача надані доповнення до адміністративного позову та збільшено позовні вимоги, як наслідок позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації щодо визнання факту необґрунтованої видачі посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4;

- скасувати витяг з протоколу Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації від 12 червня 2014 року, яке оформлене протоколом №174 в частині визнання факту необґрунтованої видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Ухвалою суду від 3 березня 2015 року оголошено перерву у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів та призначено розгляд справи на 6 березня 2015 року.

В судовому засіданні 3 березня 2015 року представник позивача позовні вимоги з урахуванням уточнень від 3 березня 2015 року, підтримав у повному обсязі. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням відповідача, яке оформлене витягом з протоколу №174 від 12 червня 2014 року, визнано факт необґрунтованої видачі ОСОБА_1 посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4. Підставою для прийняття вказаного рішення став лист Славутицької міської ради Київської області, у якому вказувалось про відсутність доказів, що підтверджували б факт проживання ОСОБА_1 на території зони посиленого радіоекологічного контролю, починаючи з 1988 року.

На переконання позивача вказане рішення є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки питання щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено до компетенції Комісії, що створюється при Міністерстві праці та соціальної політики України.

Позивач також стверджує, що висновок відповідача про те, що ОСОБА_1 проживає у місті Славутич, починаючи з 3 січня 1989 року не відповідає фактичним обставинам. Зокрема позивач зазначає, що у зоні посиленого радіоекологічного контролю вона проживає з грудня 1988 року, тоді як 3 січня 1989 року є датою прописки. При цьому вважає, що розбіжності у даті, з якої ОСОБА_1 фактично проживає у місті Славутич і датою прописки не можуть бути достатньою підставою для позбавлення останньої статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи. Водночас позивач пояснила, що зазначені розбіжності пов'язані з існуванням на той момент обставин, які перешкоджали негайному зверненню до відповідних органів із заявою про прописку.

Представник відповідача у судові засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення по суті спору, в яких зазначив, що за наслідками перевірки, проведеної за участю виконавчого комітету Славутицької міської ради встановлено, що довідка про період проживання ОСОБА_1 на території зони посиленого радіоекологічного контролю видана позивачу безпідставно. Такого висновку Комісія дійшла проаналізувавши документи, надані Славутицькою міською радою. Зокрема з особового рахунку житлово-експлуатаційної контори №1 м. Славутича вбачається, що ОСОБА_1 була прописана за адресою АДРЕСА_1 лише з 3 січня 1989 року. За таких обставин, позивач не є потерпілою від Чорнобильської катастрофи у розумінні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки станом на 1 січня 1993 року прожила на відповідній території менше чотирьох років.

9 лютого 2015 року відповідач заявив клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника Комісії.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, та приймаючи до уваги те, що від позивача та відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності їх уповноважених представників, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23 березня 1994 року Київською обласною державною адміністрацією видано ОСОБА_1 посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серія НОМЕР_1 (а.с. 30).

Зазначене посвідчення видане за поданням виконавчого комітету Славутицької міської ради та довідки від 16 лютого 1994 року №4157 про період проживання ОСОБА_1 на території зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с. 85).

У 2013 році позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України у

м. Славутичі із заявою про призначення пенсії в порядку статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У зв'зязку із надходженням вказаної заяви, Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі звернулось до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації із запитом щодо правомірності видачі ОСОБА_1 посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії.

На виконання вказаного запиту Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації звернувся до виконавчого комітету Славутицької міської ради з вимогою перевірки наявності або відсутності підстав для віднесення ОСОБА_1 до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та видачі їй довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с. 90).

Листом від 18 листопада 2013 року №01-10/2817 виконавчий комітет Славутицької міської ради Київської області повідомив, що у ході перевірки архівних документів було виявлено, що довідка про період проживання ОСОБА_1 на території зони посиленого радіоекологічного контролю (додаток 7 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51) була видана на підставі договору про найм службового приміщення №1254 від 26 жовтня 1988 року. Водночас датою прописки ОСОБА_1 у м. Славутич є 3 січня 1989 року.

За таких обставин, виконавчий комітет Славутицької міської ради зазначив про безпідставність видачі ОСОБА_1 довідки від 16 лютого 1994 року №4157 (а.с. 89).

Питання щодо підтвердження факту безпідставної видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 було винесено на розгляд Комісії Київської облдержадміністрації по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році (далі - Комісія).

Рішенням Комісії від 29 січня 2014 року, оформленим витягом з протоколу засідання №173, вирішено направити особову справу позивача на доопрацювання, після чого повернутись до питання встановлення факту необґрунтованої видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії (а.с. 8).

Цим же рішенням відповідач вирішив направити повторний запит до Славутицької міської ради про правомірність довідки про період проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю від 16 лютого 1994 року №4157 (а.с. 46).

Листом від 28 квітня 2014 року №01-10/1049 виконавчий комітет Славутицької міської ради підтвердив факт безпідставності видачі довідки від 16 лютого 1994 року №4157 з огляду на відсутність в архівній справі документів, які б у безумовному порядку підтверджували факт проживання позивача у м. Славутичі з 1988 року.

12 червня 2014 року відповідачем визнано факт необґрунтованої видачі

ОСОБА_1 посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Відповідно до витягу з протоколу №174 засідання Комісії від 12 червня 2014 року, у якості обґрунтування такого рішення відповідач послався на висновки виконавчого комітету Славутицької міської ради про безпідставність видачі довідки про період проживання у зоні радіоекологічного контролю від 16 лютого 1994 року №4157 (а.с. 47).

Не погоджуючись із вказаним рішенням та діями відповідача при його прийнятті, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив із наступних міркувань.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами і доповненнями (далі - Закон № 796-12).

Відповідно до статті 9 Закону № 796-12, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону №796-12 до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

За змістом статтей 14 і 65 Закону №796-12 для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок № 51).

За визначенням, наведеним у Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Статтею 15 Закону №796-12 передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення статті 15 Закону №796-12 кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку №51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Отже, особи, що станом на 1 січня 1993 року постійно проживали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом, у тому числі, права на пенсію із зменшенням пенсійного віку.

Необхідною умовою реалізаціх таких пільг є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Суд зауважує, що спеціального порядку та підстав видачі довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення підзаконними нормативно-правовими актами чи актами органу місцевого самоврядування не встановлено.

Виходячи з цього, визначення періоду проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю було підтверджено копією ордеру на житло в

м. Славутичі від 26 жовтня 1988 року на ім'я ОСОБА_3 (чоловіка позивача) на склад сім'ї із трьох осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - син позивача.

Відповідно до додатку №1 Постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23 липня 1991 року м. Славутич є населеним пунктом, що відноситься до території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Єнакієво Донецької області (а.с. 53).

19 вересня 1979 року позивач прийнята на роботу в Краматорський міський відділ зв'язку, що підтверджується відомостями, наведеними у трудовій книжці (а.с. 97-98).

9 серпня 1988 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації актів укладення шлюбу здійснено запис №1005 та видано відповідне свідоцтво (а.с. 100).

З матеріалів справи та пояснень позивача судом з'ясовано, що ОСОБА_3 працював на Чорнобильській АЕС, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та має відповідне посвідчення категорії 2 Серія НОМЕР_2 (а.с. 111).

Згідно з відміткою відділу внутрішніх справ Прип'ятського міського виконавчого комітету у паспорті громадянина Союзу радянських соціалістичних республік, з 26 квітня 1985 року місцем проживання ОСОБА_3 було м. Прип'ять (а.с. 109).

У зв'язку із аварією на Чорнобильській АЕС ОСОБА_3 було евакуйовано до міста Києва, де він тимчасово проживав до 17 жовтня 1988 року, що підтверджується відміткою в паспорті (а.с. 109).

27 вересня 1988 року ОСОБА_3 отримав ордер на право заселення в службове приміщення житловою площею 39,97 кв.м. з сім'єю у складі трьох осіб за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

26 жовтня 1988 року ОСОБА_3 та УЖКГ ПО «Комбінат» на підставі вказаного ордеру уклали договір №1254 найму службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для проживання його, і членів його сім'ї на час роботи ОСОБА_3 на РЦ-2 Чорнобильської АЕС (а.с. 86).

23 грудня 1988 року позивач звільнилась з Краматорського міського відділу зв'язку із переведенням до Славутицького міського управління зв'язку, що підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_1 та запитом Славутицького міського відділу зв'язку від 16 грудня 1988 року №203 про надання згоди на переведення ОСОБА_1 (а.с. 98-99).

З долучених до матеріалів справи письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона з чоловіком і сином переїхали до м. Славутич 26 грудня 1988 року, після чого звернувшись до відповідного органу із заявою про реєстрацію місця проживання, отримали відповідь, що зареєструватись в отриманій службовій квартирі можливо лише всією сім'єю одночасно.

При цьому, як пояснила позивач, її чоловік працював на Чорнобильській АЕС вахтовим методом і з метою переїзду мінявся змінами з іншими працівниками підприємства. По приїзду до м. Славутича ОСОБА_3 відпрацьовував зміни та не міг прибути до органу реєстрації разом з дружиною і сином, у зв'язку із чим заяву про реєстрацію подружжя подало лише 2 січня 1989 року.

Судом у ході розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_3, з яким позивач перебувала у шлюбі та ОСОБА_5

Суд попередньо повідомив зазначених осіб про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від давання показань з непередбачених законом підстав.

Свідок ОСОБА_3 зазначив, що у шлюбі з позивачкою перебував з 9 серпня 1988 року по травень 1996 року. З 1986 року працював на Чорнобильській АЕС та проживав у

м. Прип'ять. У зв'язку з аварією на ЧАЕС був евакуйований до м. Києва, де йому було надано тимчасове житло, в якому він мешкав до жовтня 1988 року. У вересні 1988 року йому, як працівнику Чорнобильської АЕС, надали службову квартиру за адресою АДРЕСА_1 для заселення разом із сім'єю. Оскільки на момент отримання квартири у ній були відсутні меблі та вона потребувала ремонту, дружина свідка проживала у м. Краматорськ і прибула до м. Славутича 26 грудня 1988 року.

З приводу реєстрації місця проживання, свідок пояснив, що у відділі реєстрації його повідомили про те, що прописатись в отриманій службовій квартирі можна подавши спільну заяву разом із його дружиною.

Водночас на момент приїзду до міста свідок працював на ЧАЕС вахтовим методом і графік роботи не дозволяв йому особисто прибути до відділу реєстрації у грудні 1988 року, у зв'язку з чим документи для прописки він з дружиною подав тільки 2 січня 1989 року.

Свідок також повідомив, що на момент отримання квартири місто Славутич тільки заселялось і в будинку майже ніхто не проживав, разом з тим, той факт, що його дружина прибула до м. Славутича і проживала там із кінця грудня 1988 року може підтвердити ОСОБА_5, з яким вони разом святкували Новий 1989 рік.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що працював на Чорнобильській АЕС з 1981 року та до катастрофи проживав у м. Прип'ять. У 1986 році разом із сім'єю був евакуйований до м. Києва та продовжував працювати на ЧАЕС. До м. Славутич переїхав 20 вересня 1998 року після того як отримав квартиру за адресою: АДРЕСА_1, де проживає по теперішній час.

З ОСОБА_3 знайомий по роботі з червня 1986 року, а з позивачем з грудня 1988 року. Щодо обставин переїзду позивача зазначив, що ОСОБА_3 прибув до

м. Славутич з м. Києва на місяць раніше ОСОБА_1, приблизно в жовтні-листопаді, але точної дати він не пам'ятає. Позивач приїхала до міста разом з чоловіком напередодні Нового року. 31 грудня 1988 року позивач разом із ОСОБА_3 та їх сином були у нього в квартирі, де вони разом святкували Новий рік.

Свідок також вказав, що з червня 1988 року місто Славутич активно заселялось, а тому в ораганх реєстрації були постійні черги. Сам свідок був зареєстрований у м. Славутич в грудні 1988 року, тоді як фактично проживав у місті з вересня 1988 року.

Частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Беручи до уваги викладене, а також враховуючи, що Закон не містить вичерпного переліку документів, якими підтверджується факт проживання на певній території, суд погоджується із доводами позивача і зазначає, що станом на 1 січня 1993 року ОСОБА_1 проживала в м. Славутич 4 роки та 5 днів.

При цьому судом не встановлено будь-яких розбіжностей у показаннях свідків та доводах позивача у сукупності із іншими доказами та відомостями, що містяться у матеріалах справи, а відповідачем у ході розгляду справи не надано жодних належних доказів, які б спростовували факт проживання ОСОБА_1 в м. Славутич з грудня 1988 року.

Суд критично ставиться до листа Славутицької міської ради, у якому міститься посиланя на довідку житлово-експлуатаційної контори №1, згідно з якої ОСОБА_1 була прописана у м. Славутич 3 січня 1989 року, оскільки з огляду на рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2001 від 14 листопада 2001 року, інститут прописки в Україні визнано неконституційним.

Крім того, факт прописки не є беззаперечним і єдиним доказом факту постійного проживання або роботи позивача в м. Славутичі з 26 грудня 1988 року та може бути підтверджений ішими документами, що містять відповідні дані.

Разом з тим, інших документів на підтвердження проживання позивача понад 4 роки на території зони посиленого радіоекологічного контролю відповідач не досліджував, будь-яких запитів про отримання матеріалів, необхідних для визначення позивачу статусу потерпілої особи, відповідач не надсилав.

Суд наголошує, що основними принципами роботи Комісії є повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів, обґрунтованість прийнятих рішень.

Відповідно до положення про Комісію Київоблдержадміністрації по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році, затвердженого розпорядженням голови Київоблдержадміністрації від 5 листопада 1998 року №594, Комісія є колегіальним органом і утворється за розпорядженням Київоблдержадміністрації.

Пунктом 3 Положення встановлено, що основним завданням Комісії є всебічне і об'єктивне вивчення документів осіб, які брали участь в проведені робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуженя в 1986 році, при визначені статусу яких виникли спірні питання.

Відповідно до пункту 4 Положення Комісія в межах повноважень приймає рішення про визначення статусу учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; про визначення статусу евакуйованих із зони відчуження в 1986 році; про направлення відповідній комісій МНС України тих справ, розгляд яких відносяться до її компетенції; про визнання факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії; про відмову у визнанні статусу учасника ліквідації аварії на ЧАЕС або евакуйованого із зони відчуження в 1986 році; про підтвердження статусу учасника ліквідації або евакуйованих із зони відчуження в 1986 році та про необхідність доопрацювання документів в тій чи іншій справі.

Таким чином, Комісія по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації уповноважена розглядати питання щодо визначення статусу осіб, яких законом віднесено до першої і другої категорії.

Натомість, матеріалами справи підтверджується, що позивач є постраждалою від Чорнобильської катастрофи та має посвідчення категорії 4 і не брала участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та не була евакуйованою із зони відчуження в 1986 році.

Суд зазначає, що Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи також не наділяє Комісію, створену при Київській облдержадміністрації, розглядати питання визначення статусу осіб, постраждалих від Чорнобильської катастрофи, віднесених до категорії 4.

З урахуванням наведеного рішення, оформлене протоколом від 12 червня 2014 року №174 в частині визнання факту необґрунтованої видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 прийнято відповідачем з перевищенням наданих йому повноважень і підлягає скасуванню, а дії відповідача щодо визнання факту необґрунтованої видачі посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 є протиправними.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом положень частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, а саме без проявлення неупередженості; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє певні дії чи утримується від їх вчинення.

Порушення хоча б одного із зазначених вище критеріїв є підставою для визнання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень протиправними.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності своїх дій та прийнятого рішення.

Згідно із частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зазначені у частині другій статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України способи захисту порушеного права не містять виняткового переліку. У абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі також зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у ході розгляду справи, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

За таких обставин, суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації, оформленого протоколом від 12 червня 2014 року №174 в частині визнання факту необґрунтованої видачі ОСОБА_1 посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації щодо визнання факту необґрунтованої видачі ОСОБА_1 посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації, оформлене протоколом від 12 червня 2014 року №174 в частині визнання факту необґрунтованої видачі ОСОБА_1 посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.