Справа № 804/2427/15
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2015 р. Справа № 804/2427/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
при секретаріЛісна А.М.
представника позивача представника відповідача представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області, третя особа Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити певні дії
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
- зобов'язати Головне управління Держземагенства у Дніпропетровській області розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,0365 га громадянину ОСОБА_5 на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та видати наказ щодо затвердження цього проекту.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки земельна ділянка перебуває у державній власності та відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Також позивач у судовому засіданні пояснив суду, що подавав заяву від 21.01.2012 року саме про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику земельної частки (паю).
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що позивч має сертифікат на земельну частку (пай). Виділення земельної ділянки внатурі (на місцевості) власникам сертифікатів на земельну частку (пай) відбувається у відповідності до вимог Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Згідно з вказаним законом України саме районні державні адміністрації приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Окрім того, відповідач наголосив на тому, що виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) повинно відбуватися із земель колективної власності, а не із земель державної та комунальної власності.
Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через відділ діловодства суду подала клопотання про розгляд справи на її відсутності; проти позовних вимог не заперечує.
Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, встановив наступне.
Позивач є власником земельної частки (паю) площею 10,00 га, що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) ДП № 0323574 від 28.02.2005 року, який знаходиться у матеріалах справи.
Вказаний сертифікат позивач отримав згідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області на примусове виконання якого виданий виконавчий лист від 25.01.2005 року № 2-881/04. 23.02.2005 року Софіївська районна державна адміністрація прийняла розпорядження № 83-р, яким надало позивачу дозвіл на виготовлення сертифікату на право на земельну частку (пай) із земель Нововасилівської сільської ради згідно рішення районного суду від 25.10.2005 року розміром 10,00 га.
Позивач звернувся до Софіївської районної державної адміністрації із заявою від 21.01.2012 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 10,0365 га на території Нововасилівської сільської ради. До вказаної заяви позивач додав сертифікат на право на земельну частку (пай) ДП № 0323574 від 28.02.2005 року.
Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області 26.01.2012 року видала розпорядження № 39-р-12, яким надала позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у розмірі земельної частки (паю) із земель запасу на території Нововасилівської сільської ради на підставі сертифікату ДП № 0323574 у розмірі 10,00 га.
На виконання вказаного вище розпорядження позивач розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Однак Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області листом від 05.12.2014 року № 01-19-1439/0/370-14 повідомила позивача про те, що не може затвердити розроблений позивачем проект землеустрою через зміни у Земельному кодексі України та рекомендувала звернутися за вирішенням даного питання до відповідача.
Таким чином, фактично предметом спору є визначення компетенції органів державної влади стосовно виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).
З копії сертифіката на земельну частку (пай) серії ДП № 0323574 вбачається, що земельна частка (пай) виділена в умовних кадастрових гектарах із земель бувшого КСП ім. Шевченка. Також у вказаному сертифікаті наголошено на тому, що земля у якій позивачу виділено земельну частку (пай) знаходиться у колективній власності КСП ім. Шевченка.
Однак розпорядженням Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області 26.01.2012 року № 39-р-12 надано позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у розмірі земельної частки (паю) із земель запасу на території Нововасилівської сільської ради на підставі сертифікату ДП № 0323574 у розмірі 10,00 га.
Судом на підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.09.2014 року встановлено, що земельна ділянка, яку позивач бажає виділити на місцевості, належить до земель державної власності; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.
Судом також встановлено, що вказана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, що підтверджується матеріалами проекту землеустрою, копії яких знаходяться у матеріалах справи, а також поясненнями представників позивача та відповідача.
Суд зазначає, що пунктом 16 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.
Згідно ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України, яка визначає порядок набуття права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Згідно із преамбулою Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.
З наведеного слідує, що чинне земельне законодавство передбачає два способи безоплатного одержання громадянами земель для ведення особистого селянського господарства: 1) із земель державної або комунальної власності на підставі Земельного кодексу України; 2) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності на підставі Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".
Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" у абзаці п'ятому частини першої статті першої вказує на можливість виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) однак для громадян України, які евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.
З пояснень представника позивача судом встановлено, що позивач не відноситься до вказаної вище категорії осіб.
Враховуючи те, що розпорядження Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області 26.01.2012 року № 39-р-12, яким позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації на земельну ділянку із земель запасу, станом на день розгляду справи не скасовано у судовому або адміністративному порядку, то останнє породжує правові наслідки та є обов'язковим для виконання.
У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
У статті 5 вказаного вище закону України передбачено, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.
Таким чином, суд зазначає, що при розгляді заяви позивача від 21.01.2012 року та під час прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинен використовуватися саме Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", а не Земельний кодекс України, оскільки Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" є спеціальним законодавчим актом, який регулює питання виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам; Земельний кодекс України регулює питання щодо безоплатного одержання громадянами земель із земель державної або комунальної власності в порядку приватизації, що у даному випадку не відбувається.
Враховуючи те, що земельна частка (пай) знаходиться за межами населеного пункту, то саме Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, а не відповідач, повинна прийняти рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки позивачу, як власнику земельної частки (паю).
Таким чином, відповідач правовірно повернув документи позивачу, оскільки порушене позивачем питання знаходиться поза компетенцією Головного управління Держземагентсва у Дніпропетровській області.
У відповідності до статті 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладають на позивача.
Керуючись ст.ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 159-163 КАС України, суд -
У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 26 березня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 26.03.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді С.В. Златін С.В. Златін Р.Ю. Ричка