Справа № 819/310/15-а
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/310/15-a

18 березня 2015 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Габрилецькій С. Є.

за участю представників:: позивача - ОСОБА_1, відповідача Стукало М. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області із адміністративним позовом у якому просив зобов'язати виплатити компенсацію за час вимушеного прогулу у період з 15.07.2013 р. по 25.07.2014 р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на постанову Вищого адміністративного суду України від 08.07.2014 р. у справі № К/800/3579/14, згідно якої скасовано п. 1 наказу УМВС України у Тернопільській області № 699 від 10.07.2013 р. «Про грубі порушення службової дисципліни, допущені окремими працівниками УДСБЕЗ УМВС України в Тернопільській області, та покарання винних» щодо звільнення ОСОБА_3 зі служби за порушення службової дисципліни а також скасовано наказ УМВС України в Тернопільській області № 152 о/с від 15.07.2013 р. про звільнення ОСОБА_3 зі служби в запас за порушення дисципліни. Зобов'язано поновити ОСОБА_3 на посаді начальника відділу оперативних розробок УДСБЕЗ УМВС України в Тернопільській області з 15.07.2013 р. Після поновлення позивача на посаді начальника відділу оперативних розробок УДСБЕЗ УМВС України в Тернопільській області відповідачем не проведено повернення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що тривав у період з 15.07.2013 р. по 25.07.2014 р. Відповідачем йому у такій виплаті було відмовлено із посиланням на відсутність зобов'язання про вчинення таких дій у постанови Вищого адміністративного суду від 08.07.2014 р.

В судовому засіданні заявлений адміністративний позов підтримав, уточнив позовні вимоги, просив стягнути п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот вісімдесят сім гривень шістдесят коп. Вважає, що у частині порядку обчислення суми, яка підлягає до повернення необхідно застосовувати Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р.

Представник відповідача адміністративний позов визнала у частині стягнення з відповідача 4488 грн. Вважає, що оскільки відповідно до постанови судді-слідчого позивача було відсторонено від посади та він перебував під дією запобіжного заходу у період, за який просить стягнути грошове забезпечення. Тому, у спірних правовідносинах слід застосовувати порядок виплати грошового забезпечення, передбачений п. 3.5.4 Інструкції «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 р. № 499. Вважає також, що порядок, передбачений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. на спірні правовідносини не розповсюджується, оскільки дане питання врегульовано спеціальним законодавством, а саме, нормами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29.07.1991 р. № 114.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, якими врегульовано спірні правовідносини, при прийнятті рішення виходить з наступних підстав та мотивів.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 08.07.2014 р. у справі № к/800/3579/14 скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.09.2013 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2013 р. та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, скасовано п. 1 наказу УМВС України у Тернопільській області № 699 від 10.07.2013 р. «Про грубі порушення службової дисципліни, допущені окремими працівниками УДСБЕЗ УМВС України в Тернопільській області, та покарання винних» щодо звільнення ОСОБА_3 зі служби за порушення службової дисципліни а також скасовано наказ УМВС України в Тернопільській області № 152 о/с від 15.07.2013 р. про звільнення ОСОБА_3 зі служби в запас за порушення дисципліни. Зобов'язано поновити ОСОБА_3 на посаді начальника відділу оперативних розробок УДСБЕЗ УМВС України в Тернопільській області з 15.07. 2013 р.

09.12.2014 р. наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області від № 343 о/с Позивача було звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за п. 64 «Ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - за власним бажанням.

09.12.2014 р. листом Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області № 2/9 - 3130 Позивача було повідомлено про необхідність з'явитися до Управління кадрового забезпечення УМВС України в Тернопільській області для повного розрахунку та отримання трудової книжки.

17.12.2014 р. позивач подав заяву до Управління кадрового забезпечення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, щодо виплати компенсації в розмірі середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 15 .07.2013 р. по 25.07.2014 р. із посиланням на те, що після його поновлення на посаді начальника відділу оперативних розробок УДСБЕЗ УМВС України в Тернопільській області відповідачем не проведено повернення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, в результаті його незаконного звільнення зі служби в органах внутрішніх справ у вищезазначений період.

Листом УМВС України в Тернопільській області № 2/24-142 від 22.01.2015 р. позивача повідомлено про не можливість задоволення його заяви щодо виплати компенсації в розмірі середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, в результаті його незаконного звільнення зі служби в органах внутрішніх справ на підставі наказу УМВС України в Тернопільській області № 152 о/с від 15.07. 2013 р по 25.07. 2014 р. з огляду на відсутність вимоги про зобов'язання вчинити дані дії у резолютивній частині Постанові Вищого адміністративного суду України від 08.07.2014 № К/800/3579/14, на підставі якої позивача поновлено на службі в органах внутрішніх справ.

Не погодившись із такою відмовою позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 235 Кодексу Законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відносини публічної служби з приводу прийняття громадян на службу в органи внутрішніх справ, її проходження та звільнення з неї, в т.ч. в частині оплати праці, врегульовано нормами Закону України "Про міліцію" № 565 від 20.12.1992 р. (далі - Закон № 565), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. № 114 (далі - Положення № 114); Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 р. № 499 (далі - Наказ № 499), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 р. № 205/14896.

Як вбачається з рішень Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.09.2013 р., Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2013 р., Вищого адміністративного суду України від 08.07.2014 р. у справі № К/800/3579/14, питання про виплату грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу позивачем на розгляд суду не ставилось та судами не вирішувалось.

Відповідно до п. 24 Положення № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Вирішуючи питання щодо порядку обчислення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд вважає законним та обґрунтованим посилання представника позивача на застосування у спірних правовідносинах порядку обчислення середньої заробітної плати, передбаченого Порядком № 100, з огляду на те, що, за загальним правилом, під час вирішення справ досліджуваної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів.

Разом з тим суд вважає необґрунтованим та безпідставним посилання представника відповідача на застосування у спірних правовідносинах порядку обчислення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, передбаченого п. 3.5.1 - 3.5.4. Наказу № 499 з огляду на наступне.

П. 3.5. наказу № 499 передбачено порядок виплати грошового забезпечення особам, відстороненим від виконання службових обов'язків.

Відповідно до 3.5.1. Особа рядового і начальницького складу, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від виконання службових обов'язків за займаною посадою зі збереженням посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та інших надбавок і доплат.

Рішення про відсторонення особи від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення її на посаду, шляхом видання письмового наказу.

П. 3.5.2. цього Наказу перебачено, що особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

Нормами п. 3.5.3. данного Наказу встановлюється, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відстороненим від посад відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України, з наступного дня після відсторонення від посад за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за спеціальними званнями та надбавка за вислугу років.

Представник відповідача у судовому засіданні визнав позов у розмірі 4488 грн, обґрунтовуючи це застосуванням у спірних правовідносинах норм п. 3.5.4. вищеазаначеного Наказу, згідно з якими, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відповідно до яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня арешту. У разі якщо до осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відсторонених від посад, яких утримували під вартою, обрано інший запобіжний захід, а не утримання під вартою, з дня прибуття до органу (підрозділу) внутрішніх справ і до дня отримання повідомлення суду про набрання вироком законної сили про засудження особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до позбавлення волі грошове забезпечення виплачується в порядку, передбаченому підпунктом 3.5.3 пункту 3.5 цього розділу.

Тобто, представником відповідача визнано частково даний позов із розрахунку у відповідності до вищезазначеної норми Наказу № 499, а саме, з розрахунку окладу за спеціальне звання та надбавки за вислугу років, з огляду на те, що позивача за ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 05.07.2013 р. було відсторонено від посади начальника відділу УДСБЕЗ КМ УМВС України та ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 05.07.2013 р. щодо ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.08.2013 р. та визначено розмір застави у сумі 300 000 грн. з покладанням при внесенні застави на підозрюваного обов'язків.

05.07.2013 р. ОСОБА_3 звільнено з-під варти у зв'язку з внесенням визначеною ухвалою слідчого судді застави. Ухвалами слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 28.08.2013 р., 28.09.2013 р., 28.10.2013 р., 29.11.2013 р., продовжувалось дія покладений на нього обов'язків.

01.11.2013 р. обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 скеровано до Тернопільського міськрайонного суду. В ході судового розгляду вказаного провадження дія покладених на ОСОБА_3 обов'язків продовжується кожні 2 місяці. Станом на час розгляду даної справи кримінальне провадження перебуває на розляді у Тернопільському міськрайоному суді.

Вищезазначена інформація підтверджується листом Прокуратури Тернопільської області від 03.03.2015 р. № 21/2/1 -139 вих. 15, та не заперечується сторонами по справі, відтак, в силу вимог ч. 3 ст. 72 КАС України не підлягає додатковому доказуванню.

Аналізуючи приписи п. 3.5.1-3.5.4. Наказу № 499, суд прийшов до висновку, що порядок, передбачений п. 3. 5. 4 підлягає до застосування, якщо відносно особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відстороненої від посади, яку утримували під вартою, обрано інший запобіжний захід, а не утримання під вартою, за умови прибуття до органу (підрозділу) внутрішніх справ та отримання повідомлення суду про набрання вироком законної сили про засудження особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до позбавлення волі.

У спірних правовідносинах ОСОБА_3 на час розгляду даної справи, не засуджений до позбавлення волі та вирок відносно нього за результатами розгляду кримінального провадження відсутній.

Також суд звертає увагу на те, що фактично, ОСОБА_3 був відсторонений від посади начальника відділу УДСБЕЗ КМ УМВС України та ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 05.07.2013 р. з цього дня по день його фактичного звільнення з цієї посади, тобто по 15.07.2014 р. Після звільнення позивача з органів внутрішніх справ ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 05.07.2013 р. фактично не діяла внаслідок протиправних дій відповідача та передчасного застосування крайнього заходу дисциплінарного впливу в межах дії строку відсторонення позивача від посади, що підтверджується Постановою Вищого адміністративного суду України від 08.07.2014 р. у справі № К/800/3579/14.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про безпідставність посилання представника відповідача на застосування в спірних правовідносинах порядку виплати грошового забезпечення особам, відстороненим від виконання службових обов'язків, передбаченого п. 3.5. наказу № 499.

Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування у спірних правовідносинах порядку передбаченого п. 3.5. наказу № 499 та враховуючи що, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі, суд вважає за необхідне при обчисленні середнього грошового забезпечення, керуватись загальними нормами, передбаченими Порядком № 100, згідно якого обчислюється середня заробітна плата у випадку вимушеного прогулу.

Відповідно до п. п. 2. 3 цієї постанови, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно довідки, наданої Відділом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області від 18.03.2015 р. № 3/192, середньомісячне грошове забезпечення за два місяці, що передували місяцю звільнення складало - у травні 4632,30 грн., у червні 4632,30 грн. Наказом від 25.97.2014 р. № 188 о/с позивача було поновлено на посаді з 15.07.2013 р. Вимушений прогул у даному випадку тривав із 15.07.2013 р по 25.07.2014 р.

Одже, сума, що виплати позивачу за час вимушеного прогулу складає (4632,30 грн. х 12) - 55587, 60 грн.

При цьому суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно довідки Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 23.02.2015 р., ОСОБА_3, не зареєстрований як одержувач допомог. З довідки Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 03.03.2015 р. № 03/975 слідує, що позивач за пошуком роботи у центр зайнятості не звертався.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи питання про зобов'язання відповідача виплатити грошову компенсацію позивачу за час вимушеного прогулу суд зазначає, що відповідно до ч 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Проте, ч. 2 ст. 11 КАС України, визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. На підставі викладеного, та враховуючи необхідність повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача на корсть позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Зважаючи на вищевикладене, повно та всебічно зясувавши та встановивши фактичні обставини у даній справі, перевіривши правомірність поведінки відповідача - суб"єкта владних повноважень, що закріплені у ч. 3 ст. 2 КАС України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення даного позову шляхом стягнення з відповідача на корсть позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 15.07.2013 р. по 25.07.2014 р. в сумі - 55 587, 60 грн. (п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот вісімдесят сім гривень шістдесят копійок) з відрахуванням усіх обов'язкових платежів.

3. В частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 4 632,30 грн. (чотири тисячі шістсот тридцять дві гривні) постанова підлягає до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 23.03.2015 р.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.