Справа № 826/19201/14
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін В.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Справа: № 826/19201/14

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року у справі за поданням Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві до приватного акціонерного товариства «Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн» про стягнення коштів за податковим боргом,

ВСТАНОВИВ :

Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві ( далі - заявник ) звернулась до суду з поданням до приватного акціонерного товариства «Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн» ( далі - відповідач ) про стягнення з відповідача коштів за податковим боргом в розмірі 82 531 892,60 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року подання було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про відмову в задоволенні подання, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, приватне акціонерне товариство «Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн» ( далі - ПрАТ «СП Ен Ес Ай Констракшн» ) перебуває на податковому обліку ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Станом на дату звернення до суду з даним клопотанням за відповідачем обліковувалась сума податкового боргу 82 531 892,60 грн., яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 01.08.2013 р. № 8, нарахованої пені та податкових зобов'язань, самостійно визначених товариством у відповідних деклараціях.

Зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржено ПрАТ «СП Ен Ес Ай Констракшн» в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 квітня 2014 року податкове повідомлення-рішення від 01.08.2013 р. № 8 було скасовано.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2014 року, було скасовано зазначене рішення суду першої інстанції та відмовлено в задоволенні позову.

09.10.2014 р. ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на адресу ПрАТ «СП Ен Ес Ай Констракшн» було направлено податкову вимогу від 30.09.2014 р. № 8740-25 зі сплати податкового боргу в розмірі 82 328 691,60 грн., яка була отримана товариством в цей же день, тобто 09.10.2014 р.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що наявність у відповідача податкового боргу, про стягнення якого просить податковий орган, підтверджується матеріалами справи, а податковий борг є узгодженим.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та нормами Податкового кодексу України ( далі - ПК України ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За змістом п. 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 59.1, 59.5 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

У п. 95.2 ст. 95 ПК України визначено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Отже, законодавством регламентовано зобов'язання платників податків самостійно визначати та вчасно сплачувати свої податкові зобов'язання. Невиконання ними таких обов'язків є правовою підставою для надіслання податковим органом відповідної вимоги платнику про сплату податкового боргу та стягнення з нього не сплачених до бюджету коштів у судовому порядку.

При цьому, судова колегія відзначає, що приписами податкового законодавства, зокрема, п. 59.5 ст. 59 ПК України, не передбачено періодичність надсилання податковим органом платнику податків податкових вимог по мірі зростання податкового боргу, однак, погашенню підлягає вся сума, яка обліковується за відповідним платником податків на момент стягнення з нього податкового боргу.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що сума податкового боргу, про стягнення якої просить заявник складається з: 1) частково із суми узгодженого податкового зобов'язання відповідача, визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 01.08.2013 р. № 8 - 70 921 640,40 грн. ( загальна сума податкового зобов'язання за вказаним рішенням 95 582 500,00 грн. - сума переплати на рахунку відповідача 24 660 859,63 грн. = 70 921 640,40 грн. ) / а.с. 27, 56-62 /; 2) пені, нарахованої відповідачу за несвоєчасне виконання його податкових зобов'язань - 11 407 051,23 грн. / а.с. 56-62 /; 3) самостійно визначених відповідачем податкових зобов'язань у деклараціях від 16.09.2014 р. з ПДВ № - 79 599,00 грн. та від 16.10.2014 р. № - 123 602,00 грн. / а.с. 63-70 /.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що дійсно станом на день звернення податкового органу до суду з даним поданням за відповідачем обліковувався податковий борг з узгоджених податкових зобов'язань на загальну суму 82 531 892,60 грн., що свідчить про наявність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення такого подання та стягнення з відповідача вказаної суми податкової заборгованості.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції повинен був залишити без руху подання податкового органу, оскільки воно підписано першим заступником начальника ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві Дзюбенко Л.І., яка, на його думку, не мала таких повноважень, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи, а саме довіреністю, виданою на ім'я зазначеної особи, згідно з якою їй, зокрема, надані повноваження підписувати позовні заяви, представляти інтереси ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві в суді та користуватися іншими процесуальними правами / а.с. 74 /. При цьому, подання податкового органу про стягнення податкового боргу є спеціальною формою позовної заяви, яка подається податковим органом при зверненні до суду в порядку ст. 183-3 КАС України, що й мало місце в даному випадку.

Доводи апелянта про те, що податковим органом не було направлено на його адресу копії подання та додатків до нього, колегія суддів вважає не обґрунтованими і такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта на порушення податковим органом порядку проведення перевірки, на підставі результатів якої було прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.08.2013 р. № 8, та на відсутність правових підстав для прийняття такого рішення, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки правомірність цього рішення перевірялась в судовому порядку та на момент розгляду даного подання в суді першої інстанції судом касаційної інстанції вже було прийнято остаточне судове рішення щодо правомірності вказаного податкового повідомлення-рішення, а тому податкові зобов'язання апелянта, визначені у цьому податковому повідомленні-рішенні від 01.08.2013 р. № 8, слід вважати узгодженими, а спір про право - відсутнім.

Твердження апелянта про те, що податковим органом було порушено строки звернення до суду з даним поданням, визначені п. 95.2 ст. 95 ПК України, судова колегія вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, яке було ухвалено судом зі спливом 60-денного строку, регламентованого вказаною законодавчою нормою.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги та вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що в порушення ст.ст. 33, 38 КАС України він не був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Так, у матеріалах справи наявний документ під назвою «телефонограмма» від 08.12.2014 р. /а.с. 79/, в якому містяться відомості про те, що секретар судового засідання безрезультатно намагався повідомити відповідача про день та час розгляду справи. Фактично, таким документом підтверджено, що відповідач дійсно не був обізнаний про день та час судового розгляду справи, а отже, у суду, відповідно до вимог ст. 128 КАС України не було правових підстав для розгляду справи під час відсутності відповідача.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що таке порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст.ст. 33, 38, 128 КАС України, не вплинуло на правильність його висновків щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення подання заявника про стягнення з відповідача коштів за податковим боргом, а тому таке порушення, у відповідності до вимог ст.202 КАС України, не є достатньою та необхідною правовою підставою для скасування судового рішення апеляційним судом.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 13.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі».

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до приписів ст. 183-3 КАС України, для адміністративних справ, які порушуються за поданням податкового органу, зокрема щодо обґрунтованості застосування адміністративного арешту майна, передбачено скорочені строки судового розгляду, а саме три дні.

Тож, суд першої інстанції фактично був позбавлений можливості завчасно, за три дні, повідомити відповідача про дату, час і місце судового засідання саме повісткою-повідомленням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ці та всі інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому судом до уваги не приймаються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного подання та приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення у відповідності до вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, судова колегія вважає, що апеляційна скарга приватного акціонерного товариства «Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн» підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення виготовлено 27.03.2015 р.

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.