Справа № 347/776/14а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Справа № 876/6051/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М., Костіва М. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Відділу Держземагенства у Косівському районі на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2014 року по справі № 347/776/14а за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Відділу Держземагенства у Косівському районі про визнання нечинними дій суб'єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2014 року позивач звернувся з адміністративним позовом до Відділу Держземагенства у Косівському районі, яким просив визнати нечинними дії відповідача щодо відмови в погодженні проекту землеустрою зміни цільового призначення земельної ділянки з земель для ведення особистого селянського господарства на землю житлової та громадської забудови площею 0,1245 га, яка розташована на АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача погодити такий проект землеустрою.

Позов мотивує тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 жовтня 2013 року ОСОБА_2 став власником земельної ділянки площею 0,1245 га, яка за цільовим призначенням є ділянкою для ведення особистого селянського господарства. Вказана земельна ділянка перейшла йому у власність відповідно до рішення Косівського районного суду від 22 лютого 2013 року щодо поділу спадкового майна після смерті його батька. Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 передав заповітом від 13 січня 2003 року на користь трьох своїх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 Всі вони прийняли спадщину і стали власниками в рівних частках. ОСОБА_2 проживав в РФ, а тому практично всім спадковим майном користувалися його брат та сестра, жителі с. Шешори Косівського району. ОСОБА_2 народився і виріс в с. Шешори Косівського району. Досягши повноліття переїхав до РФ і після розпаду СРСР залишився там проживати, є громадянином РФ. Своє право власності на земельну ділянку він оформив тільки 11 жовтня 2013 року. Саме з цього часу починається відрахунок річного строку для відчуження землі, так як з моменту прийняття спадщини земельною ділянкою практично користувалися інші спадкоємці, жителі України. ОСОБА_2 звернувся з заявою про зміну цільового призначення отриманої у спадщину землі, щоб він міг розпочати будівництво житла. Відповідач відмовляється погодити проект землеустрою, посилаючись на те, що ОСОБА_2 громадянин іншої держави, а тому зобов'язаний на протязі року відчужити належну йому земельну ділянку. Вважає, що такі вимоги відповідача є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на законі.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2014 року позов задоволено.

Визнано дії відділу Держземагенства у Косівському районі щодо відмови у погодженні проекту землеустрою про зміну цільового призначення земельної ділянки з земель для ведення особистого селянського господарства на землю житлової та громадської забудови площею 0,1245 га, яка розташована на АДРЕСА_1 - нечинними.

Зобов'язано відділ Держземагенства у Косівському районі вирішити питання щодо погодження проекту землеустрою про зміну цільового призначення земельної ділянки з земель для ведення особистого селянського господарства на землю житлової та громадської забудови площею 0,1245 га, яка розташована в на АДРЕСА_1.

З таким рішенням суду не погодився відповідач. Подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що відповідач є органом державної влади, а відтак позови до нього повинен розглядати окружний суд. Також вказує, що причиною відмови в задоволенні заяви позивача було не його громадянство, а порушення в поданих позивачем документах.

Сторони явку своїх представників не забезпечили, хоч і були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, що не перешкоджає слухати справу в їх відсутності в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга належить до задоволення з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 жовтня 2013 року ОСОБА_2 став власником земельної ділянки площею 0,1245 га, яка за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Вказана земельна ділянка перейшла до нього у власність відповідно до рішення Косівського районного суду від 22 лютого 2013 року щодо поділу спадкового майна після смерті його батька.

29 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_6 було укладено договір про складання проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Останнім 12 лютого 2014 року було надіслано відповідачу заяву №121, якою просив розглянути і надати висновок про погодження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Відповідно до висновку від 18 березня 2014 року №360/10 відповідач не погодив представлений проект землеустрою, як такий, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржене рішення, виходив з того, що позивач є законним власником землі і відповідно до припису статті 373 ЦК України та статті 90 ЗК України має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю земельною ділянкою. Зокрема, він має право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, самостійно господарювати на землі, право спорудження житла та інших споруд. Порушення права власності земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. До спливу річного строку ніхто не може втручатися в те, яким чином позивач (як законний власник) використовує своє право на земельну ділянку. Ніякий закон чи інший нормативний акт України не забороняє позивачу на свій розсуд користуватися цією землею, в тому числі і змінювати її цільове призначення, якщо це не суперечить закону і орган місцевого самоврядування дає йому відповідний на це дозвіл.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року №445 Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Враховуючи, що відповідач є структурним підрозділом Державного агентство земельних ресурсів України, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний адміністративний спір за правилами предметної підсудності повинен був розглядати окружний адміністративний суд, а не місцевий загальний суд, як адміністративний.

Крім того колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що єдиною підставою відмови в погодженні проекту землеустрою зміни цільового призначення земельної ділянки був той факт, що позивач є іноземцем.

Таке спростовується пунктом 17 оскарженої відмови, яким як причину відмови зазначено невідповідність складу (змісту) висновку вимогам передбаченим статтями 25, 50 «Про землеустрій» та недотримання вимог статей 20, 22, пункту 4 статті 81, пункту 1 статті 111 Земельного кодексу.

Також, відповідно до матеріалів справи в судовому засіданні в суді першої інстанції відповідачем роз'яснено, які саме зауваження до проекту були заявлені на момент прийняття відмови:

- Відсутня в документації з землеустрою особиста печатка сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою

- Відсутня в складі проекту довідка з форми 6-зем

- Відсутні в матеріаліх проекту землеустрою матеріали геодезичних вишукувань

- Відсутній в складі проекту землеустрою список межових знаків та схеми прив'язки межових знаків, які є додатками до акту прийомки-передачі межових знаків

- По змісту проекту землеустрою - в експлікації, в пояснювальній записці, в технічному завданні неправильно вказано умови відведення.

Відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Враховуючи, що підставою прийняття відповідачем оскарженої відмови була саме невідповідність поданого проекту землеустрою вимогам законів України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду - скасувати.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу Держземагенства у Косівському районі задовольнити.

Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2014 року по справі № 347/776/14а скасувати, та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

Костів М. В.