Справа № 826/11383/14
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Козловій І.І.

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 41 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2014 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної інспекції сільського господарства у Київській області про визнання дій протиправними, визнання незаконними наказів та їх скасування, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної інспекції сільського господарства у Київській області, в якому просила:

- визнати дії першого заступника начальника інспекції Мошури О.В. протиправними;

- визнати незаконним та скасувати наказ Державної інспекції сільського господарства у Київській області № 518 від 24.07.2014 «Про проведення службового розслідування»;

- визнати незаконним та скасувати наказ Державної інспекції сільського господарства у Київській області № 518 від 24.07.2014 «Про проведення службового розслідування»;

- визнати незаконним та скасувати наказ Державної інспекції сільського господарства у Київській області № 519 від 24.07.2014 «Про відсторонення ОСОБА_2 від виконання повноважень завідувача кадрового забезпечення Державної інспекції сільського господарства у Київській області»;

- зобов'язати відповідача відшкодувати позивачу матеріальну шкоду шляхом нарахування надбавки та премії, яких позивача позбавлено внаслідок неправомірного відсторонення від виконання повноважень за посадою;

- зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2014 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що спірні накази прийнято з порушенням Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою КМ України № 1242 від 30.11.2011 та Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою КМ України № 950 від 13.06.2000, зокрема: накази не завізовані працівниками сектору кадрового забезпечення, до службового розслідування залучено посадову особу, яка має особисту заінтересованість в результаті службового розслідування. Крім того, в супереч ст. 252 КЗпП України накази не погоджені з профспілковою організацією.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні рішення прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених законодавством.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, наказом № 36-к від 29.02.2012 «Про призначення ОСОБА_2.» призначено з 29.02.2012 ОСОБА_2, головного спеціаліста юридичного сектору управління Держкомзему в Обухівському районі Київської області, на посаду завідувача сектору кадрового забезпечення Державної інспекції сільського господарства у Київській області, відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП УКраїни, в порядку переведення з управління Держкомзему в Обухівському районі Київської області, з посадовим окладом 1151, 00 грн, згідно штатного розпису. Присвоєно 11 ранг державного службовця (а.с. 10).

Наказом начальника ДІ сільськогосподарського господарства в Київській області № 47-к від 28.02.2014 присвоєно десятий ранг державного службовця (а.с. 142).

Згідно висновків довідки про результати позапланової виїзної перевірки щодо дотримання вимог законів України «Про державну службу», «Про засади запобігання і протидії корупції», інших нормативно-правових актів з питань державної служби та питань організаційно-кадрової роботи в Державній інспекції сільського господарства в Київській області від 21.07.2014 за результатами проведеної перевірки, порушених у скаргах ОСОБА_2 та листі ОСОБА_4 позивач перешкоджала робочій групі з проведення перевірки, відмовлялась надавати усні пояснення, надавати документи та їх копії, а також документи, що стосуються кадрових питань, не забезпечила доступу до особових справ державних службовців, трудових книжок, на запитання, що ставились робочою групою у письмовій формі відповідала не по суті поставлених їй питань.

ОСОБА_2 будучи посадовою особою та наділеною повноваженнями із виконання функцій держави, своїми діями та поведінкою дискредитувала орган державної влади де вона працює, така поведінка завдає шкоди інтересам державної служби, остання звинувачує своїх колег у корупції, службових підробленнях, перевищенні службових повноважень, при цьому не маючи на це жодного доказу, здійснює записи розмов із колегами по роботі та керівництвом, не попереджаючи останніх, що їх розмова записується на аудіозаписувальні пристрої чим порушує їх законні права та інтереси, чинить психологічний тиск на працівників та погрожує підлеглим працівникам звільненням з сектору кадрового забезпечення не маючи на це законних підстав (змусила працівників вступати до профспілки залякуючи їх звільненням, дані твердження, дані міститься в поясненнях провідних фахівців сектору кадрового забезпечення ОСОБА_5, ОСОБА_6.) із пояснень даних працівників ОСОБА_2 змушує останніх вводити робочу групу в оману та надавати в поясненнях неправдиві свідчення стосовно керівництва інспекції, не належно організувала роботу із збереження особових справ державних службовців, своєчасно не попередила працівників про обов`язок подавати декларації та не забезпечила відібрання таких декларацій від суб`єктів декларування, що звільнялись (а.с. 72-84).

Наказом першого заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в Київській області № 518 від 24.07.2014 «Про проведення службового розслідування» утворено комісію з проведення службового розслідування та наказано комісії у період з 24.07.2014 по 24.09.2014 здійснити перевірку фактів та з'ясування обставин щодо неналежного виконання службових обов'язків та порушення правил етичної поведінки державного службовця завідувачем сектору кадрового забезпечення державної інспекції сільського господарства в Київській області ОСОБА_2 (а.с. 11-12).

На підставі вказаного наказу Державної інспекції сільського господарства в Київській області № 518 від 24.07.2014 «Про проведення службового розслідування» винесено наказ № 519 від 24.07.2014 «Про відсторонення ОСОБА_2 від виконання повноважень завідувача сектору кадрового забезпечення державної інспекції сільського господарства в Київській області», згідно з яким ОСОБА_2 відсторонено від виконання повноважень за посадою з 25.07.2014 із збереженням заробітної плати на час проведення службового розслідування (а.с. 13).

Вважаючи накази № 518 від 24.07.2014 «Про проведення службового розслідування», № 519 від 24.07.2014 «Про відсторонення ОСОБА_2 від виконання повноважень завідувача сектору кадрового забезпечення державної інспекції сільського господарства в Київській області» відповідача протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з прийняттям відповідачем наказів про створення комісії для проведення службового розслідування та відсторонення позивача від посади на час службового розслідування.

Правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.

Спеціальним законодавством урегульовані питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням).

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України «Про державну службу» N 3723-XII від 16.12.1993.

Згідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 (надалі - Постанова Пленуму N 9) діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Положеннями ст. 5 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обов'язки; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

До основних обов'язків державних службовців згідно з положеннями ст. 10 Закону України «Про державну службу» віднесено:

- додержання Конституції України та інших актів законодавства України;

- забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції;

- недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина;

- безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників;

- збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню;

- постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації;

- сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

З аналізу наведеного випливає, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.

Законом України «Про державну службу» передбачено наслідки встановлення неналежного виконання державними службовцями посадових обов'язків.

Згідно зі ст. 22 цього Закону невиконання службових обов'язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою приймається керівником державного органу, в якому працює цей службовець.

Тривалість відсторонення від виконання повноважень за посадою не повинна перевищувати часу службового розслідування. Службове розслідування проводиться у строк до двох місяців у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затверджений постановою Кабінету Міністрів України N 950 від 13.06.2000 (далі по тексту - Порядок № 950).

Відповідно до п. 1 Порядку № 950 стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування:

- у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян;

- у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства, порушення етики поведінки;

- на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри;

- з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного правопорушення або порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

Рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа (п. 2 Порядку № 950).

Відповідно до п. 3 Порядку № 950 рішенням щодо проведення службового розслідування визначається голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, мета і дата початку та закінчення службового розслідування. Термін службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

В даному випадку службове розслідування призначено в зв'язку з виявленням грубих порушень законодавства щодо порядку збереження особових справ та трудових книжок державних службовців, а саме: сейфи, в яких зберігаються особі справи, що містять персональну інформацію, не замикаються (із наявних трьох замикається тільки один), всі три сейфи використовуються тільки сектором кадрового забезпечення, відсутності декларацій звільнених працівників.

Згідно наказу № 518 від 24.07.2014 підставами проведення службового розслідування слугували: письмові пояснення ОСОБА_2 № 75/14 від 02.07.2014, акт від 04.07.2014 про відмову від підпису про ознайомлення із дорученням № 31/11 від 04.07.2014, лист Управління державної служби Головного управління державної служби в м. Києві та Київській області № 211-14 від 08.07.2014, письмові пояснення ОСОБА_2 № 97/14 від 11.07.2014, службова записка ОСОБА_2 № 109/14 від 16.07.2014, службова записка юрисконсульта ОСОБА_7 № 80/14 від 02.07.2014, повторне доручення першого заступника начальника Мошури О.В. № 39/11 від 16.07.2014, службова записка юрисконсульта ОСОБА_7 № 119/14 від 18.07.2014, службова записка ОСОБА_8 № 116/14 від 07.07.2014.

Щодо твердження апелянта, що до складу комісії залучено посадових осіб, які мають особисту заінтересованість у результатах розслідування, колегія суддів погоджується з твердженнями відповідача про те, що позивач до керівництва з клопотанням про виведення зі складу комісії з проведення службового розслідування осіб, що заінтересовані у результатах розслідування не зверталась.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази наявності в складі комісії з проведення службового розслідування осіб заінтересованих у результатах розслідування.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи на підставі наведених норм законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для проведення службового розслідування стосовно позивача та прийняття у зв'язку з цим першим заступником начальника органу, в якому працює зазначена особа, наказу № 519.

Під час відсутності Начальника Інспекції його обов'язки виконує перший заступник Начальника Інспекції.

Перевіряючи наявність підстав для відсторонення ОСОБА_2 від посади у зв'язку з проведенням службового розслідування, колегія суддів виходить з такого.

Згідно пункту 4 Порядку № 950 службове розслідування проводиться з відстороненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником органу державної влади, в якому працює службовець.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для прийняття наказу № 519 від 24.07.2014 слугувало подання голови комісії з проведення службового розслідування, тобто з дотриманням норм Порядку № 950.

Зважаючи на встановлення у спірних правовідносинах наявності правових підстав для проведення службового розслідування стосовно службової діяльності позивача, відсторонення позивача від посади на час службового розслідування за рішенням першого заступника начальника органу, в якому працює державний службовець, відповідає встановленим законодавчим вимогам.

Крім того, позаплановою виїзною перевіркою щодо дотримання вимог Законів України «Про державну службу», «Про засади запобігання і протидії корупції», інших нормативно-правових актів з питань державної служби та питань організаційно-кадрової роботи в Державній інспекції сільського господарства в Київській області виявлено, що ОСОБА_2 чинить психологічний тиск на працівників та погрожує їм звільненням не маючи на те підстав, що також свідчить про те, що рішення про відсторонення позивача від посади прийнято з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ст. 252 Кодексу законів про працю України працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Отже, згадуваною нормою Кодексу законів про працю України не передбачено обов'язку отримання попередньої згоди профспілкового органу в наказі про службове розслідування та про відсторонення від посади на час проведення службового розслідування.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу № 1 від 10.07.2014 позачергових зборів профспілки, ОСОБА_2 не є заступником голови профспілкового комітету.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегією суддів не встановлено фактів порушення відповідачем зазначених критеріїв, а тому відповідач, приймаючи оскаржувані накази, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про скасування оскаржуваних наказів відповідача.

Розглядаючи вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів виходить з такого.

Оскільки колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність спірного наказу про відсторонення ОСОБА_2 від виконання повноважень завідувача сектору кадрового забезпечення, підстави для відшкодування матеріальної шкоди шляхом нарахування надбавки та премії, яких на думку позивача, її позбавлено внаслідок неправомірного відсторонення від виконання повноважень за посадою, відсутні.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31.03.95 N 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки судом не встановлено з боку відповідача порушення прав та законних інтересів позивача, вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову.

З урахуванням вище викладеного та приписів ст. 159 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 20.03.2015.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Аліменко В.О.

Безименна Н.В.