Справа № 826/1668/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2015 року 12:48 год. № 826/1668/15

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі: судді Добрянської Я.І., секретаря судового засідання Корніюк А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України».
до відповідача Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України
провизнання нечинною постанову Начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» від 03.12.2014 № 228 в частині призначення максимальної відповідальності авіаперевізника.
за участю представників сторін:

від позивача: Дідурик А.А. (довіреність № 1.7-3/1 від 27.05.2013 р.)

від відповідача: Хужин К.А. (довіреність № б/н від 17.01.2015 р.)

Відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 26.02.2015 проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» до відповідача Начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України Лисюка Юрія Олександровича про поновлення строку на оскарження постанови Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ від 03.12.2014 № 228 та визнання не чинною постанову Начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» від 03.12.2014 № 228.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.02.2015 суддею Добрянською Я.І. було відкрито провадження в адміністративній справі № 826/1668/15 та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 26.02.2015 представник позивача заявив клопотання про заміну неналежного відповідача Начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України Лисюка Юрія Олександровича на належного відповідача Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України.

Клопотання представника позивача було судом задоволено та замінено неналежного відповідача Начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України Лисюка Юрія Олександровича на належного відповідача Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України.

Також, представник позивача заявив клопотання про зменшення розміру позовних вимог, а саме:

- визнати постанову Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України від 03.12.2014 № 228 - нечинною в частині призначення максимальної відповідальності авіаперевізника.

Відповідачем Окремим контрольно-пропускним пунктом «Київ» Державної прикордонної служби, у свою чергу, до матеріалів справи були подані письмові заперечення проти позову, та в судовому засіданні 26.02.2015. представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив і просив суд у позові відмовити повністю. Також відповідач у судовому подав клопотання щодо залишення позовної заяви без розгляду через пропущення строку звернення до суду та клопотання щодо залишення позовної заяви без розгляду через подання позовної заяви особою без повноважень.

Зокрема представник відповідача наголосив на тому, що зміст даної позовної заяви та доданих до неї копій документів не містить інформації (належних доказів) про порушення ОКПП «Київ» Державної прикордонної служби України вимог Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» та прийняття протиправного рішення.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачем ПрАТ Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (надалі - МАУ) за посередництвом кур'єрських послуг 04.12.2014 було отримано постанову Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України від 03.12.2014 № 228 «Про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень», якою притягнуто авіакомпанію МАУ до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на суму 17 000 гривень.

Підставою прийняття зазначеної постанови від 03.12.2014 № 228 став складений службовцем Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Гуляй Іриною Володимирівною протокол від 24.11.2014 № 921731 «Про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень».

Однак, з приводу наведеного протоколу від 24.11.2014 № 921731, позивач вважає, що його складено формально та з помилками і без перевірки повноважень особи, яка його підписувала та отримувала копію.

Зважаючи на таке, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав та інтересів у судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва, та просив суд: зменшити розмір відповідальності ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», визначений на підставі постанови Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України 03.12.2014 № 228 «Про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень».

Представник позивача просив задовольнити позов повністю та наголосив на тому, що авіакомпанія МАУ, у межах строку, встановленого на оскарження ухвали, повторно подає позовну заяву та постанова ОКПП «Київ» від 03.12.2014 № 228 щодо притягнення авіакомпанії МАУ до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на суму 17 000 гривень, була складена формально та з помилками і без перевірки повноважень особи, яка підписувала протокол та отримувала його копію.

Зважаючи на те, що ухвалою судді Добрівська Н.А. від 22.01.2015 позовну заяву повернуто позивачу, останній скориставшись правом повторного звернення до адміністративного суду з урахуванням вимог ухвали від 22.01.2015 звернувся повторно та просив суд поновити пропущений строк на оскарження постанови від 03.12.2014 № 228. Суд клопотання позивача щодо поновлення з поважних причин строку на оскарження постанови від 03.12.2014 № 228 задовольнив.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, зважаючи зокрема на наступне.

Згідно зі змістом протоколу від 24.11.2014 № 921731 «Про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень», дослівно встановлено таке: «Пункт 9. Особа, яка керує транспортним засобом, або представник перевізника, зазначено ОСОБА_8, перепустка ДП МА «Бориспіль» № 02090, - (наявність повноважень/довіреності на право підпису та отримання документів не встановлено).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», п.і.б. особи ОСОБА_8 - записано без перевірки повноважень.

Пункт 10. Обставини правопорушення: «Зазначеним перевізником не виконано обов'язок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира (пасажирів) документів, необхідних для в'їзду до держави прямування (транзиту), що призвело до перевезення через державний кордон України 24.11.2014 о 08 год. 15 хв. рейсом № 716 за маршрутом «Стамбул - Київ» у ППр. «Бориспіль» без необхідних документів для в'їзду до держави прямування (транзиту) України одного пасажира (пасажирів), а саме: громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, документованого закордонним паспортом громадянина Республіки Гвінея НОМЕР_1 (02.11.09 - 30.11.19), в якому відсутня в'їздна віза України, що не дає право на в'їзд в Україну.

Пункт 11. Свідки правопорушення (за наявності): 11.1. «ОСОБА_11, адреса місця проживання: АДРЕСА_1.

Пункт 12. Перекладач (за необхідності): «Не залучався».

Пункт 13. Інші відомості, необхідні для вирішення справи: «Не надходили».

Пункт 14. Пояснення особи, яка керує транспортним засобом, або представника перевізника: «Не надавалися».

Пункт 15. Заяви та клопотання: «Не висувались».

Пункт 16. До протоколу додаються: « 1) копія закордонного паспорту громадянина Республіки Гвінея НОМЕР_1 (02.11.09 - 30.11.19) ОСОБА_1, копія корінця посадкового талона, рапорт працівника Гуляй І.В.., рапорт ОСОБА_11».

Пункт 17. «Розгляд справи відбудеться « 03» грудня 2014 року о 14 год. 00 хв. у приміщенні управління ОКПП «Київ».

Посадова особа, яка склала протокол: капітан І.В. Гуляй. Зі змістом протоколу ознайомлений: (підпис не розшифрований). Підписи свідків 1. (не роширований). Підпис особи, яка керує транспортним засобом, або представляє перевізника (не розшифрований).

Другий примірник протоколу отримав - 28.11.2014 (не розшифрований).

Примітка: «У разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, або представника перевізника підписати протокол, у ньому робиться запис про це. Підписи свідків: 1 - немає. 2 - немає».

Отже, як підтверджується наявними матеріалами справи, та не було спростовано відповідачем, протокол від 24.11.2014 № 921731, на підставі якого було прийнято постанову від 03.12.2014 № 228, складений з помилками і без перевірки повноважень особи, яка підписувала протокол та отримувала його копію (тобто, протокол відносно особи авіаперевізника складено з правопорушеннями).

На думку позивача, його безпосередньої вини у перевезенні громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_1 не має, тому що документи пасажирів в Міжнародному аеропорту Стамбула перевіряються не лише хендлінговим агентом авіакомпанії, але й державними службовцями прикордонної служби Туречини.

Тобто, оскільки пасажир був перевезений на рейсі TK8816 (PS 716) - 24.11.2014, очевидним є той факт, що обидві вищезазначені служби під час перевірки документів пасажира дійшли висновку, що він має право на перетин державних кордонів Туреччини та України.

З наявних доказів у справі, а саме копії закордонного паспорта та посвідки тимчасового проживання на території України не має можливості, точно ствердити про відсутність візи для в'їзду в Україну.

Також, позивач наголосив на тому, що громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_1 був оперативно перевезений МАУ до аеропорту Стамбулу в той же день 24.11.2014 та не завдав фактично будь-якої шкоди державі, окрім єдиного негативного наслідку - перебування у транзитній зоні Міжнародного аеропорту «Бориспіль».

Однак, з приводу наведеного вище, постановою від 03.12.2014 № 228 відповідачем на авіакомпанію МАУ було накладено штраф у максимально можливому розмірі, визначеному ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» - 17 000 грн.

Щодо зазначеного, то позивач вважає, що з урахуванням вищенаведених обставин та за відсутності прямої вини авіакомпанії МАУ, встановлення максимального розміру відповідальності в даній ситуації є безпідставним та необґрунтованим, приймаючи до уваги характер порушення, відсутність будь-яких негативних наслідків для державних та суспільних інтересів України, внаслідок чого такий розмір відповідальності авіакомпанії МАУ повинен бути зменшений.

Крім того, як було зазначено вище, та не було допустимими доказами спростовано відповідачем, пасажир Республіки Гвінея ОСОБА_1 був перевезений рейсом TK8816 (PS 716) - 24.11.2014 до Києва, однак, не перетичнаючи держаний кордон України був повернутий у зворотному напрямку, з чого слідує, що обидві служби (хендлінговий агент авіакомпанії та державний службовець прикордонної служби Туреччини) під час перевірки документів пасажира припустились помилки щодо його права на перетин державних кордонів Туреччини та України.

Також, на думку суду, відповідач, притягуючи повітряного перевізника до відповідальності, неправильно тлумачить та застосовує положення і норми Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Так, частинами 1 та 4 статті 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» встановлено підстави притягнення та звільнення перевізника від відповідальності під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень, а саме «Підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення».

Отже, перевізник несе відповідальність саме за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, а не достовірність чи правильність оформлення пасажиром своїх документів, необхідних для в'їзду до держави прямування.

При цьому, пасажир мав квиток авіакомпанії Turkish Airlines Inc., у звязку з чим проходив реєстрацію на рейс у хендлінгового агента саме цієї компанії, що підтверджується наявними доказами, а саме квитком.

Виходячи з вищенаведеного, зважаючи на те, що громадяни іноземних держав, здійснюючи переліт через територію України, перед посадкою на літак, проходять реєстрацію авіаквитків та отримують іменний талон на виліт, митний контроль та паспортний контроль країни відправника. Перед посадкою в літак представник перевізника перевіряє талон на виїзд та відповідність його до паспорта чи належного проїзного документу. В даному випадку представник перевізника, саме позивача, допустив порушення, дозволивши громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, документованого закордонним паспортом громадянина Республіки Гвінея НОМЕР_1 (02.11.09 - 30.11.19), в якому відсутня в'їзна віза України, що не надає права на в'їзд в Україну, тобто, здійснити переліт до митного контролю України. Однак позивач, за власний рахунок перевіз вказаного громадянин у зворотньому напрямку. З чого слідує,що відповідальність за перевезення громадянина іноземної держави без візи лежить не тільки на перевізнику, але і на контролюючих органах країни відправника.

Враховуючи наведене у сукупності, беручи до уваги наявні матеріали справи та норми зазначеного законодавства, суд вважає, що з метою захисту порушених прав та інтересів позивача, розмір відповідальності, визначений постановою від 03.12.2014 № 228, не відповідає фактичним обставинам справи, характеру та наслідкам правопорушення, а також може бути зменшеним до мінімально встановленого чинним законодавством України (8 500 грн. замість 17 000 грн.).

Згідно з вимогами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також, згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було доведено суду безпідставності та необґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог в повному обсязі, а тому суд приходить до висновку щодо безпідставності застосування відповідачем максимального розміру відповідальності, визначеного постановою від 03.12.2014 № 228.

Натомість позивач надав суду відповідні обґрунтування, що підтверджуються допустимими доказами у справі, стосовно можливості застосування меншого розміру відповідальності, визначеного постановою від 03.12.2014 № 228.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачем підтверджують обставини, на які він посилається.

Підсумовуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, зважаючи на наявність вини позивача в частині неналежного контролю при здійсненні перевезення громадянина іноземної держави.

Згідноч.1 ст.. 94 КАС України , якщо рішення прийняте на користь сторони, яка не є суб"єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтвердженні судові витрати з Державного бюджету України. Позивачем судовий збір був сплачений у сумі 182,70 грн., докази чого наявні в матеріалах справи.

З огляду на задоволення судом позовних вимог, судовий збір у розмірі 182.70 грн. суд присуджує стягнути з Державного бюджету України на користь позивача.

Зважаючи на викладене вище та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94-97, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною постанову Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України від 03.12.2014 № 228 «Про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень» у частині накладення штрафу в розмірі 8 500 грн.

3. Стягнути суму судового збору з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" в розмірі 182,70 грн.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання постанови в повному обсязі - 25.03.2015