Справа № 185/5171/13-а
Суддя: Бабій С. О.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/5171/13-а
Провадження № 2-а/185/3/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Бабій С.О., при секретарі - Сліпченко С.Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про відшкодування надміру виплачених сум пенсій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача на надмірно виплачені суми пенсій у розмірі 48 505,90грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком з 02.01.1995 року. Згідно заяви від 28.10.2004 року, відповідача переведено з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Згідно довідки Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Павлограді Дніпропетровської області від 12.11.2012 року, ОСОБА_1 отримує страхові виплати по втраті годувальника з 02.04.2002 року. В зв'язку з чим, виявлено переплату пенсії ОСОБА_1 за період з 28.10.2004 року по 31.03.2013 року на загальну суму 48 505,90 грн. Добровільно відповідач не бажає повернути переплачені кошти. В зв'язку з чим, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримавши позовні вимоги повністю, посилаючись на підстави зазначені у позові з урахуванням уточнення суми позовних вимог, згідно яких просить стягнути з ОСОБА_1 надміру сплаченої суми пенсії за період з 28.10.2004 року по 23.02.2013 року на загальну суму 48 493,90 грн.

Відповідач та його представник надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнають, просили суд відмовити у задоволені позову.

Суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження відповідно до ч.ч.4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положенням про Пенсійний фонд, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011 (із змінами), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади. Основним завданням Пенсійного фонду України є участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, забезпечення збирання та акумулювання коштів, призначених для пенсійного страхування, а також ефективне використання коштів Пенсійного фонду України, здійснення в межах своєї компетенції контрольних функцій.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, міста Києва та Севастополя, управління в районах, містах і районах у містах.

Отже, управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області (надалі - управління), виступає органом, уповноваженим державою виконувати відповідні функції у даних правовідносинах.

Як встановлено судом, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком з 02.01.1995 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 28.12.2001 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 - чоловік ОСОБА_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно заяви від 28.10.2004 року, відповідача переведено з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ст. 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Професійне захворювання є страховим випадком також у разі його встановлення чи виявлення в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів.

Відповіднодо ст. 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Згідно ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку пенсію по втратті годувальника.

Передумовою для впровадження виплат пенсії по втраті годувальника від фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, є встановлення причинного зв'язку між смертю та професійним захворюванням та визначення відсотку втрати профпредатності.

Відповідно довідки Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Павлограді Дніпропетровської області від 12.11.2012 року № 4459, ОСОБА_1 отримує страхові виплати по втраті годувальника з 02.04.2002 року.

Згідно п. 1 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

На підставі п. 8 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності'.

Згідно ч. 16 ст. 34 цього Закону, виплата пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання провадиться потерпілому відповідно до законодавства про пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії в разі втрати годувальника призначаються на кожного непрацездатного члена сімї в розмірі 30% заробітку годувальника. але не менше соціальної пенсії встановленої категорії непрацездатних.

Згідно ст. 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Як вбачається з заяви про призначення пенсії від 02.01.1995 року, заяви про перерахунок пенсії від від 23.10.2001 року та заяви про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника від 28.10.2004 року, відповідачу доведено до відома, що згідно діючого законодавства, у випадку, якщо виникли зміни, що викликають зміну розміру виплачуваної пенсії, громадянин зобов'язаний повідомити орган Пенсійного фонду України. Крім того, надано роз'яснення, що громадянин має право отримувати лише одну пенсію за його вибором.

У зв'язку з чим, пенсія відповідача приведена позивачем у відповідність до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Через неправомірні дії відповідача, позивач вважає, що йому начебто спричинено збитків за період з 28.10.2004 року по 23.02.2013 року на загальну суму 48 493,90 грн., відповідно наданого розрахунку. До теперішнього часу надмірно виплачені суми пенсії відповідач не повернула позивачу.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини першого статті 50 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що надміру виплачені суми пенсій стягуються з пенсіонера лише у разі його зловживання правом на пенсію, або у випадку подання страхувальником недостовірних даних.

Порядок стягнення надмірно сплачених пенсійних коштів за рішенням територіальних органів Пенсійного Фонду регламентований Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, затвердженим Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, в пункті 3 якого зазначено, що Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо. Суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку, стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Аналіз зазначеної правової норми свідчить про те, що стягнення зайво отриманих пенсіонером пенсійних сум на підставі рішення компетентного органу УПФУ можливе лише за умови зловживань з боку пенсіонера, які призвели до завищення суми пенсійних виплат.

Згідно із зазначеним Порядком до компетенції міжвідомчої комісії з інвентаризації пенсійних справ відноситься вирішення питання не про стягнення суми переплати пенсійних коштів, а про списання суми переплати пенсійних коштів, як безнадійні до стягнення (пункт 4-5 Порядку). Вказані комісії є постійно діючими органами та створюються для проведення належного списання переплачених пенсійних коштів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 отримує страхові виплати по втраті годувальника з 28.10.2004 року. В 2013 році позивач прийняв рішення про перегляд розміру переплати пенсії за період з 28.10.2004 року по 23.02.2013.

Зі змісту пункту 1 статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вбачається, що умовою застосування даної норми є наявність надміру виплаченої пенсії (тобто, переплати), встановлення факту зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Суд вважає, що зловживання - це умисні протиправні дії особи, що вчиняються у будь-якій формі, спрямовані на безпідставне отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі.

Разом з тим судом встановлено, що таких дій з боку пенсіонера, ОСОБА_1, позивач не довів. Так, приймаючи рішення про стягнення суми переплати, орган Пенсійного Фонду України не встановив, чи є зловживання з боку отримувача пенсії, які призвели до виникнення переплати пенсійних коштів, в чому саме вони полягають та не зазначив жодного доказу на підтвердження вини позивача у завищеному нарахуванні суми пенсійних виплат.

За встановлених обставин, суд не вбачає достаньо підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем не надані докази зловживань з боку пенсіонера, а відтак, ці кошти не підлягають поверненню відповідачем в судовому порядку.

Оскільки, будь-яких зловживань з боку відповідача щодо отримання надміру виплаченої позивачем пенсії не встановлено, суд прийшов до висновку, що заявлені до стягнення кошти не підлягають стягненню з відповідача.

Аналогічну правову позицію висловив Вищий адміністративний суд України у своїй Ухвалі по справі № К/800/17270/13.

Відповідно ч. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 69, 159, 163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В позові Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про відшкодування надміру виплачених сум пенсій - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: С. О. Бабій