Справа № 802/3636/14-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3636/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

24 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

секретар судового засідання: Лозінська Н.В.,

за участі:

представника позивача: Томенка Р.В.

представників відповідача: Бойка С.В., Шеремети В.В., Богачук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька будівельна кампанія" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницька будівельна кампанія" (далі - ТОВ "Вінницька будівельна кампанія", позивач) звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, головним державним податковим ревізором-інспектором відділу контролю за відшкодуванням ПДВ управління податкового контролю юридичних осіб Вінницької ОДПІ Богачук О.М. та головним державним ревізором-інспектором сектору оподаткування та контролю об'єктів і операцій Вінницького відділення Вінницької ОДПІ Шереметою В.В. на підставі ст. 20, п. 82.2 ст. 82, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено позапланову виїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька будівельна компанія" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5199112 грн. за квітень місяць 2014 року згідно уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок № від 06 червня 2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт №1970/1501/37085210 від 18 липня 2014 року.

В ході перевірки виявлені та відображені в акті порушення позивачем вимог п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 22.1 ст. 22, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 190.1 ст. 190, п. 198.1 п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року із змінами та доповненнями на порушення Наказу № 1492 від 25 листопада 2011 року "Про затвердження форм та Порядку заповнення податкової звітності з податку на додану вартість" ТОВ "Вінницька будівельна кампанія" завищено заявлено суму бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2014 року на 5199112 грн.; п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 22.1 ст. 22, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 190.1 ст. 190, п. 198.1 п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року із змінами та доповненнями на порушення Наказу № 1492 від 25 листопада 2011 року "Про затвердження форм та Порядку заповнення податкової звітності з податку на додану вартість" ТОВ "Вінницька будівельна кампанія" занижено суму податку на додану вартість до сплати в бюджет за квітень 2014 року на 96270 грн.; п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 22.1 ст. 22, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 190.1 ст. 190, п. 198.1 п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року ТОВ "Вінницька будівельна кампанія" завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту у наступних звітних періодах: за березень 2013 року на 9723 грн.; за квітень 2013 року на 1320446 грн., за травень 2013 року 245721 грн.; за червень 2013 року 24591 грн.; за жовтень 2013 року на 99757 грн.; за листопад 2013 року на 167561 грн.; за грудень 2013 року на 1042627 грн.; за січень 2014 року 159944 грн.; за лютий 2014 року на 228503 грн.; за березень 2014 року на 147501 грн. та за квітень 2014 року на 370252 грн. на порушення п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст.14, п. 22.1 ст. 22, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 190.1 ст. 190, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року ТОВ "Вінницька будівельна кампанія" занижено суму позитивне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту у наступних звітних періодах: за січень 2013 року на 8877 грн.; за липень 2013 року 46153 грн.; за серпень 2014 року на 780696 грн.; за вересень 2013 року на 110601 грн.; за грудень 2013 року на 71974 грн.; за січень 2014 року на 12690 грн.; за лютий 2014 року на 44028 грн.; за березень 2014 року на 14263 грн. та за квітень 2014 року на 1421587 грн.

28 липня 2014 року позивач подав заперечення від на зазначений акт перевірки (том 1 а.с. 22), які залишені без розгляді згідно листа № 3014/10/1502 від 30 липня 2014 року (том 1 а.с. 23-24).

На підставі зазначеного акту перевірки Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Вінницькій області винесено наступні податкове повідомлення-рішення:

- форми В4 № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 370252 грн.,

- форми В1 № , яким товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 5199112 грн. та застосовані штрафні санкції в розмірі 1299778 грн.

- форми Р № , яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1203383 грн. тому числі за основним платежем на суму 962796 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 240677 грн.

ТОВ "Вінницька будівельна кампанія" оскаржувало зазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак рішенням Головного управління Міндоходів у Вінницькій області №13030/10/02-32-10-02-11 від 21 серпня 2014 року (том 1 а.с. 33-37) та рішенням Державної фіскальної служби України №3281/16199-99-10-01-15 від 12 вересня 2014 року (том 1 а.с.48) залишено податкові повідомлення-рішення без змін, а скарги позивача без задоволення.

З огляду на наведені обставини позивач звернувся до суд із позовом про визнання протиправними та скасування вказаних рішень.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Вінницька будівельна кампанія", суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими, а тому прийняті на їх підставі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи та пояснень представників відповідача встановлено, що визначальними підставами для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували висновки відповідача про:

1) незаконне заниження позивачем суми податкових зобов'язань з ПДВ на 1594836,30 грн. за рахунок формування податкового кредиту по операціях з реалізації транспортних засобів в кількості 118 штук, відсутність яких була встановлена в ході перевірки;

2) не включення позивачем до бази оподаткування податком на додану вартість сум податку за утилізацію знятих з експлуатації транспортних засобів;

3) неправомірне формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських операцій з ТОВ "Рішення ком", які на думку відповідача не мали реального характеру.

Стосовно доводів відповідача щодо незаконного заниження позивачем суми податкових зобов'язань з ПДВ по операціях з реалізації транспортних засобів в кількості 118 штук, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду наступне.

Встановлено, що в період який охопила перевірка, позивач здійснював діяльність з продажу транспортних засобів, ввезених на митну територію України.

В ході перевірки було виявлено, що станом на 01.05.2014 року по рахунку 28 "Товари" бухгалтерського обліку рахувався залишок транспортних засобів в кількості 498 штук (т.1 а.с.18), однак встановлено відсутність транспортних засобів в кількості 118 штук (згідно додатку 6 до акту перевірки), по яких позивач сформував податковий кредит.

За таких обставин, відповідач вважає, що транспортні засоби, по яких не встановлено місце зберігання фактично не використовуються в господарській діяльності позивача, а згідно пп. "г" п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до п.189.1 ст.189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Як пояснив в ході судового засідання представник позивача, ТОВ "Вінницька будівельна кампанія" ввозила на митну територію України вказані транспортні засоби для фізичних та юридичних осіб, які самостійно зберігали вказані транспортні засоби без участі позивача.

В подальшому вказані транспортні засоби реалізовувались й позивач формував податкові зобов'язання (податковий кредит) відповідно до пп."а" п.187.1 ст.187 ПК України за датою зарахування коштів від покупця на банківський рахунок платника податку як оплата товарів. Матеріали справи містять докази реалізації позивачем частини із 118 автомобілів, вказаних у додатку 6 до акту перевірки. Крім того, частина вказаних автомобілів була реалізована платникам ПДВ, водночас відповідачем не додано доказів наявності відхилень в системі автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, розробленої для реалізації Порядку взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 18.04.2008 № 266

Посилання представників відповідача на реєстраційні картки певних транспортних засобів колегія суддів не враховує, адже дані документи не можуть підтверджувати вірність нарахування податкових зобов'язань позивачем.

Висновок податкового органу про необхідність збільшення суми податкових зобов'язань позивача з ПДВ з огляду на те, що позивачем безпідставно не включено до бази оподаткування податком на додану вартість сум податку за утилізацію знятих з експлуатації транспортних засобів, колегія суддів вважає безпідставним.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що позивач звертався до відповідача із запитом від 25.03.2014р. вих. №25/03-2014 про надання податкової консультації, в якому просив роз'яснити чи включається сума податку на утилізацію знятих з експлуатації транспортних засобів до бази оподаткування ПДВ при ввезенні вживаних легкових автомобілів в Україну в режимі імпорту.

У відповідь на вказаний запит відповідач надав податкову консультацію, викладену в листі від 01.04.2014р. №3187, та роз'яснив, що "базою оподаткування для транспортних засобів , що ввозяться на митну територію України, є договірна (контракта) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів, без урахування податку за утилізацію знятих з експлуатації транспортних засобів".

Тобто, позиція відповідача щодо даного питання є суперечливою, адже останній по різному трактує положення законодавства при наданні податкової консультації та під час складання акту перевірки.

Крім того, відповідно до п.53.1 ст.53 ПК України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Посилання представників відповідача на можливу підробку листа від 01.04.2014р. №3187 колегія суддів не враховує, адже на підтвердження даної обставини не було подано належних доказів. Також в судовому засідання було оглянуто оригінал листа від 01.04.2014р. №3187 на якому були наявні печатка та підпис уповноваженої посадової особи відповідача, а також поштовий конверт в якому відповідач вказаний лист направив позивачу.

Встановлено, що висновки відповідача про неправомірне формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських операцій з ТОВ "Рішення ком" ґрунтуються виключно на акті ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 28.04.2014р. про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Рішення Ком" з питань правильності нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість, податку на прибуток та інших обов'язкових платежів по взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю "Старксервіс" за період 2012-2014 року та акті ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 28.04.2014р. про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Старксервіс" щодо підтвердження господарських відносин за період з 01.09.2012р. по 28.02.2014р. Податковий орган не бере до уваги первинні документи, надані позивачем на підтвердження господарських відносин із ТОВ "Рішення Ком".

Відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у зв'язку з невиконанням своїх обов'язків його контрагентами (контрагентами контрагентів позивача), в тому числі не нарахування і несплата податкових зобов'язань останніми, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 р. (надалі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст.9 Конституції України. Зокрема, ст.1 Протоколу до конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України", якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту у зв'язку з придбанням товарів та робіт у випадку, коли останній має необхідні документальні підтвердження розміру таких витрат і податкового кредиту (рішення Верховного Суду України від 31.01.2011 у справі № 21-47а10).

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Тому, можливі порушення контрагентами позивача вимог податкового законодавства щодо відображення господарських операцій в податковому обліку та сплати податків спричиняє негативні наслідки саме для них, а не для позивача.

Отже, податковим органом не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагента були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 31 березня 2015 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С.

Сушко О.О.