Справа № 810/3446/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3446/14 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі Таран А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 січня 2014 року № /129.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року зазначений адміністративний позов - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини та надано не вірну правову оцінку діям відповідача щодо підстав та правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 30 грудня 2013 по 10 січня 2014 посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_3 за період з 1 січня 2010 по 28 грудня 2012.

За результатами перевірки складено акт від 16 січня 2014 № 63/1702/НОМЕР_1, де зазначено встановленні під час проведення перевірки порушення позивачем податкового законодавства, а саме: п. 44.1, п.44.6 ст. 44, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 № 2756-VI, в результаті чого, було занижено податок на додану вартість за період з 1 грудня 2011 по 31 травня 2012 на загальну суму 254 429 грн. 97 коп., в т.ч. по періодах: грудень 2011 - 39 765 грн. 52 коп.; січень 2012 - 42 276 грн. 72 коп.; лютий 2012 - 32 569 грн. 63 коп.; березень 2012 - 40 984 грн. 46 коп.; квітень 2012 - 52 165 грн. 42 коп.; травень 2012 - 46 668 грн. 22 коп.

На підставі названого акту перевірки № 63/1702/НОМЕР_1 31 січня 2014 року відповідачем було винесено податкове повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 381 644 грн. 95 коп., з якої за основним платежем - 254 429 грн. 97 коп., за штрафними санкціями - 127 214 грн. 98 коп.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту та не надано суду доказів, які б спростовували надані позивачем докази.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з наступних підстав.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пп. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пп. 201.6 ст. 201 ПК України).

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 ст. 206 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок, як попередня оплата (аванс).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 січня 2011 року та 10 січня 2012 року між ФОП ОСОБА_3 (постачальником) та позивачем (покупцем) було укладено два договори поставки.

Згідно з п. 4 названого договору постачальник взяв на себе зобов'язання поставити покупцеві склобій, який повинен відповідати ТУ У 85-9-2000, а покупець - прийняти товар та оплатити вартість товару в строки і порядку, передбаченому цими договорами.

На виконання договорів поставки ФОП ОСОБА_3 було продано позивачу товар - склобій, що підтверджується наданими до матеріалів справи: видатковими накладними; податковими накладними; рахунками на оплату, які були підписані посадовою особою ФОП ОСОБА_3 та завірені його печаткою.

Оплата позивачем за куплений у ФОП ОСОБА_3 товар підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, які завірені печаткою Київської регіональної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

Тобто, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що первинні документи повністю відповідають вимогам, встановлених до первинних документів, які пред'являються п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2 Положення про документальне - забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Також, позивачем надано докази подальшої реалізації купленого ним товару (склобій), який було продано акціонерному товариству «Ветропак Гостомельський Склозавод» на виконання договору від 21 січня 2011 року № 03/15, що підтверджується наявними в матеріалах справи: довіреностями; накладними; податковими накладними та рахунками, які були підписані посадовою особою АТ «Ветропак Гостомельський Склозавод» та завірені його печаткою.

Оплата товару купленого АТ «Ветропак Гостомельський Склозавод» у позивача підтверджується банківськими виписками, Київської регіональної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

Колегія суддів, зазначає, що контрагенти позивача на момент складання податкових накладних були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку та мали свідоцтва про реєстрацію платників податку на додану вартість.

Разом з цим, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем доведено та належними доказами підтверджено наявність господарської мети при укладенні вказаних договорів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що висновки контролюючого органу щодо незаконності формування податкового кредиту та нереальності проведення фінансово-господарських операцій позивача із контрагентами ґрунтуються на обставинах, зазначених в актах позапланових документальних перевірок ФОП ОСОБА_3, отриманих від Рокитнянської МДПІ, відповідно до яких у ФОП ОСОБА_3 встановлено: відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у контрагентів, відсутні основні фонди, складські приміщення, виробничі потужності, трудові ресурси для здійснення господарської діяльності.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить із презумпції добросовісності платників податків та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презумується, що дії платника податків, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірними.

Подання платником податків до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, які містяться у таких документах.

Доводи контролюючого органу про отримання платником податків необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника податків, зокрема, на формування податкового кредиту.

Висновки зазначені в актах позапланових документальних перевірок контрагента позивача (ФОП ОСОБА_3) не є імперативною ознакою протиправності діяльності такого суб'єкта господарювання та не може розцінюватись як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних таким суб'єктом.

Разом з цим, судова колегія зауважує, що за відсутності відповідного вироку суду щодо фіктивності підприємництва ФОП ОСОБА_3, покладення в основу висновків акту перевірки контрагента без наведення доказів суперечності відповідного правочину фіскальним інтересам держави, є необґрунтованим.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо формування відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

При цьому, посилання представника відповідача на постанову старшого слідчого СУ ГУ МВС України в Київській області старшого лейтенанта Циба Н.Д. від 26 жовтня 2011 року за фактом фіктивного підприємництва, тобто створення ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_3 з метою прикриття незаконної діяльності, якщо вони вчинені повторно, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, колегія суддів до уваги не приймає та розцінює критично, оскільки дана постанова скасована постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 5 квітня 2012 року у справі № 2610/7853/2012.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено факт здійснення господарських операцій належними первинними документами, дослідженими судом першої та апеляційної інстанцій, копії яких наявні в матеріалах справи та які відповідають як за змістом, так і за своєю формою вимогам чинного законодавства, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та ФОП ОСОБА_3 не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області на Постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлений 24 березня 2015 року)

.

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.