Справа № 826/4764/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 травня 2014 року 16:59 № 826/4764/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.10.2013 року №, -
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.10.2013 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 06.05.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.10.2013 року № є протиправним, оскільки, за твердженнями позивача, контролюючим органом необґрунтовано застосовано ставку у 17% на отриманий позивачем у 2012 році дохід, у більшому розмірі, ніж це передбачено положеннями п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України.

У судове засідання 06.05.2014 року з'явилися представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено у відповідності з положеннями Податкового кодексу України.

Суд у судовому засіданні 06.05.2014 року за згодою сторін на підставі положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка та експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи, про що складено акт від 01.10.2013 року №139/26-50-17-03-20 (надалі - акт перевірки), в якому визначено, що в порушення пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 та пп. 170.11.1 п. 170.11 ст. 170 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ зі змінами і доповненнями, ОСОБА_1 невірно визначено суму податкових зобов'язань з отриманого у 2012 році загального річного оподаткованого доходу, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб.

Не погоджуючись з висновками вказаного вище акту перевірки, позивач подав до ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві заперечення на акт перевірки від 11.10.2013 року, за наслідками розгляду яких відповідачем направлено на адресу позивача відповідь на заперечення від 18.10.2013 року №365/Л/26-50-17-03-12, відповідно до якої висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

За результатами вищезазначеної перевірки ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.10.2013 року №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» у загальному розмірі 2 950,76 грн., з яких 2 360,61 грн. - за основним платежем та 590,15 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

За результатами адміністративного оскарження, Головним управлінням Міндоходів у м. Києві рішенням про результати розгляду первинної скарги від 09.01.2014 року №2/Л/26-15-10-09-25 та Міністерством доходів і зборів України рішенням про результати розгляду повторної скарги від 31.03.2014 року №1890/Л/99-99-10-01-03-14 скарги ОСОБА_1 залишені без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.10.2013 року № протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, що регулює питання декларування податків і зборів, є Податковий кодекс України (надалі - ПК України), який набрав чинності 01.01.2011 року.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу (пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України).

Разом з тим, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування (п. 123.1 ст. 123 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва ДПС податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік, якою визначено розмір доходів, які включаються до загального річного оподаткованого доходу у загальному розмірі 169 182,99 грн., з яких іноземних доходів - 169 182,99 грн. та визначено суму податку, яка підлягає сплаті платником податку самостійно у загальному розмірі - 26 185,90 грн., з яких з іноземних доходів - 26 185,90 грн.

Разом з тим, контролюючим органом в акті перевірки зроблено висновок про зазначення позивачем у податковій декларації меншої суми податку на доходи фізичних осіб, ніж визначено за результатами камеральної перевірки, що призвело до заниження суми податку, що підлягає сплаті до бюджету із зазначенням, що розмір податку, який підлягає сплаті за даними платника податку складає 26 185,90, а за результатами камеральної перевірки - 28 546,51 грн., а, відтак, відповідно до акту перевірки, відхилення складає 2 360,61 грн.

В свою чергу, особливості справляння податку на доходи фізичних осіб визначено положеннями розділу IV ПК України «Податок на доходи фізичних осіб».

Згідно п. 162.1 ст. 162 ПК України, платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

При цьому, не є платником податку нерезидент, який отримує доходи з джерела їх походження в Україні і має дипломатичні привілеї та імунітет, встановлені чинним міжнародним договором України, щодо доходів, які він отримує безпосередньо від провадження дипломатичної чи прирівняної до неї таким міжнародним договором діяльності (п. 162.2 ст. 162 ПК України).

Так, зі змісту п. 1 Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України від 10.06.1993 року №198/93, вбачається, що дипломатичному представництву (посольству або місії) іноземної держави в Україні (далі - дипломатичне представництво), консульській установі (генеральному консульству, консульству, віце-консульству або консульському агентству) іноземної держави в Україні (далі - консульська установа) як органам іноземної держави, співробітникам дипломатичних представництв та працівникам консульських установ для здійснення їх функцій надаються передбачені цим Положенням привілеї та імунітети, що визначаються відповідно до Віденської конвенції від 18 квітня 1961 року про дипломатичні зносини та Віденської конвенції від 24 квітня 1963 року про консульські зносини.

З матеріалів справи вбачається, що задекларований позивачем дохід у 2012 році отриманий останнім у вигляді заробітної плати останнього за результатами роботи у Королівському Посольстві Норвегії, що сторонами не заперечувалося.

В свою чергу, відповідно до пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України, платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

При цьому, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (п. 164.1 ст. 164 ПК України).

Згідно пп. 170.11.1 п. 170.11 ст. 170 ПК України, у разі якщо джерело виплат будь-яких оподатковуваних доходів є іноземним, сума такого доходу включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку-отримувача, який зобов'язаний подати річну податкову декларацію, та оподатковується за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Приписами п. 167.1 ст. 167 ПК України встановлені загальні правила визначення ставки податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до наведеного вище законодавчого положення, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно з статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Встановлені у абзацах першому та другому цього пункту ставки податків не застосовуються до доходів, визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї статті.

З аналізу викладеного вище, суд критично оцінює твердження представника відповідача щодо застосування ставки 17% до частини середньомісячного річного оподаткованого доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, можливе лише для платників податків, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно зі ст.ст. 177 та 178 ПК України, оскільки з вищенаведених положень податкового законодавства вбачається, що за загальним правилом, дія якого розповсюджується і на платника податку, який сплачує податок з іноземного доходу, у разі якщо розмір оподатковуваного саме місячного доходу перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового року, то частина оподатковуваного доходу в межах десятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового року, оподатковується за ставкою 15%, а інша частина доходу, що перевищує десятикратний розмір заробітної плати, - за ставкою 17%.

Як вбачається з довідки про суму виплаченого доходу, копія якої наявна у матеріалах справи, ОСОБА_1 у період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року одержано від посольства дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 169 182,99 грн., з яких за січень - 13 385,62 грн., за лютий - 12 891,00 грн., за березень - 12 890,61 грн., за квітень - 12 890,61 грн., за травень - 12 890,61 грн., за червень - 26 074,47 грн., за липень 13 707,02 грн., за серпень - 12 890,61 грн., за вересень - 12 890,61 грн., за жовтень - 12 890,61 грн., за листопад - 12 890,61 грн., за грудень - 12 890,61 грн.

Станом на 1 січня 2012 року мінімальний розмір заробітної плати, визначений положеннями ст.13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», становив 1 073,00 грн., отже, десятикратний розмір мінімальної заробітної плати станом на 2012 рік є 10 730,00 грн.

З огляду на викладене вище, позивачем щомісячно протягом 2012 року отримувався дохід, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати (10 730,00 грн.), тобто сукупний дохід, який задекларований позивачем за 2012 рік, що підлягає оподаткуванню за ставкою 15%, складає 128 760,00 грн. (10 730,00 грн.*12), та становить 19 314 грн. податку з доходів фізичних осіб, решта доходу (що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати) - 40 422,99 грн. (169 182,99 грн. - 128 760,00 грн.) опдатковується за ставкою 17% та ставить 6 871,90 грн., а у загальному розмірі податок з доходів фізичних осіб за 2012 рік, що підлягає сплаті позивачем, складає 26 185,90 грн. (19 314 грн. + 6 871,90 грн.), а, відтак, відповідає самостійно задекларованому позивачем розміру податку, що підлягає сплаті останнім.

При цьому, зі змісиу акту перевірки вбачається, що відповідачем нарахований податок на доходи фізичних осіб на суму річного доходу, тобто розрахунок проводився наступним чином: (169 182,99 грн. - 10 730 грн.)*17% + 10 730 грн.*15% = 28 546,51 грн., що на думку суду є помилковим та протирічить вимогам п.167.1 ст.167 ПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення рішення від 18.10.2013 року № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 18.10.2013 року №.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса: 01032, АДРЕСА_1) судові витрати з видатків Державного бюджету України, спрямованих на асигнування діяльності Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (ідентифікаційний код: 38745056, адреса: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 23) у розмірі 255,78 грн. (двохсот п'ятдесяти п'яти грн. 78 копійок).

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок