Справа № 9394/11/1270
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 р.Справа № 9394/11/1270
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2015р. по справі № 9394/11/1270

за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську

до Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлутаційна контора №5"

про стягнення пені,

ВСТАНОВИЛА:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську (далі по тексту -позивач, ВВД ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську) звернувся Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора№5" (далі по тексту -відповідач, КП "Лисичанська ЖЕК №5"), в якому просив суд стягнути пеню в сумі 857, 63 грн. з Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" ( ) на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську та перерахувати на р/р 1257 МФО 804013 в ГУДКУ Луганської області, .

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 09.11.2011 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.01.2012 року вищевказану постанову суду першої інстанції було залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.10.2014 року скасовано постанову Луганського окружного адміністративного суду від 09.11.2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.01.2012 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі від 02.10.2014 року Вищим адміністративним судом зазначено, що при постановленні рішення судами залишено поза увагою, що ч.2 ст.52 Закону №1105-ХІV, яка діяла до 01.01.2011 року, було передбачено, що за прострочення сплати страхового внеску до Фонду зі страхувальника стягується пеня згідно із законом, однак з прийняття і вступом у дію Закону №2464-VІ наведена вище норма матеріального права була скасована, а нарахування пені при несвоєчасному або неповному нарахуванні та перерахуванні страхових внесків не передбачено.

Частиною 5 ст. 227 КАС України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Отже, в даному апеляційному провадженні справа розглядається з урахуванням наведених висновків суду касаційної інстанції.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2015 р. по справі №9394/11/1270 адміністративний позов Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Лисичанську до Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора№5" про стягнення пені - задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" ( , 93107, Луганська область, м.Лисичанськ, кв. Дружби народів, буд.34, р/р 2602, МФО 351005 в АКІБ "Укрсиббанк" м. Харків ) на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську ( , 93113, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 347, р/р 1257 МФО 804013 в ГУДКУ Луганської області) пеню в сумі 274,83 грн. ( двісті сімдесят чотири гривні 83 копійки).

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2015 р. по справі №9394/11/1270, прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі, розглянути справу у відсутність його представника.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що на підставі перевірки Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" було встановлено порушення останнім сплати страхових внесків відповідно до приписів Закону України від 23.09.1999 № 1105-ХІУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" який передбачає, що роботодавці, як страхувальники, зобов'язані своєчасно та в повному обсязі сплачувати страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, у зв'язку з чим згідно Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" нарахована пеня у сумі 857,63 грн. Стверджує, що заборгованість відповідача зі сплати страхових внесків, на яку нарахована пеня в сумі 857,63 грн. виникла за період з 01.07.2009 року по 31.12.2010 року, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що КП "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5" є страхувальником по сплаті страхових внесків до Фонду і є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

У відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області зареєстровано за № від 17.04.2001 року.

В період з 26.09.2011 року по 27.09.2011 року позивачем проведено перевірку підприємства відповідача на предмет правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати страхових внесків до Фонду та їх витрачання за період з 01.10.2010 року по 30.06.2011 року результати якої оформлені актом № 104 від 27.09.2011 року ( а.с.7).

За результатами зазначеної перевірки Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" було встановлено порушення сплати страхових внесків, у зв'язку з чим згідно Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" нарахована пеня у сумі 857,63 грн.

Дана пеня позивачем була визначена співставленням фактично сплачених страхових внесків з розрахунковими сумами ( а.с.9 зворот) за період з 01.10.2010 року по 03.03.2011 року та обумовлена наступними показниками за вказаний період:

- 01.10.2010 року визначено до сплати 9262,07 грн. з яких сплачено 0 грн., загальна недоплата склала 9262,07 грн. за 43 дні прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 2,359924 сума пені склала 101,48 грн.;

- 13.11.2010 року визначено до сплати 1284,06 грн. з яких сплачено 0 грн., загальна недоплата склала 10546,13 грн. за 32 дні прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 2,687096 сума пені склала 85,99 грн.;

- 15.12.2010 року визначено до сплати 1276,45 грн. з яких сплачено 0 грн., загальна недоплата склала 11822,58грн. за 29 днів прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 3,012328 сума пені склала 87,36 грн.;

- 13.01.2011 року визначено до сплати 718,90 грн. з яких сплачено 13.01.2011 року 96,90 грн., загальна недоплата з урахуванням сплачених сум склала 12444,58 грн. за 18 днів прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 3,170810 сума пені склала 57,07 грн.;

- 31.01.2011 року визначено до сплати 1873,19 грн. з яких сплачено 31.01.2011 року 22,53 грн., загальна недоплата з урахуванням сплачених сум склала 14295,24 грн. за 3 дні прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 3,642348 сума пені склала 10,93 грн.;

- 03.02.2011 року визначено до сплати 0 грн., сплачено 03.02.2011 року 114 грн., загальна недоплата з урахуванням сплачених сум склала 14181,24 грн. за 13 днів прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 3,613302 сума пені склала 46,97 грн.;

- 16.02.2011 року визначено до сплати 0 грн., сплачено 16.02.2011 року 200 грн., загальна недоплата з урахуванням сплачених сум склала 13981,24 грн. за 6 днів прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 3,562343 сума пені склала 21,37 грн.;

- 22.02.2011 року визначено до сплати 0 грн., сплачено 22.02.2011 року 80 грн., загальна недоплата з урахуванням сплачених сум склала 13901,24 грн. за 9 днів прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 3,541959 сума пені склала 31,88 грн.;

- 03.03.2011 року визначено до сплати 0 грн., сплачено 03.03.2011 року 228 грн., загальна недоплата з урахуванням сплачених сум склала 13673,24 грн. за 119 днів прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 3,483866 сума пені склала 414,58 грн.

Таким чином, загальна сума, яка належала до сплати за період з 01.10.2010 року по 03.03.2011 року становила 14414,67 грн., з яких сплачено 741,43 грн., загальна недоїмка становила 13673,24 грн. за 272 дні прострочки на думку позивача сума пені склала 857,63 грн.

Зважаючи на те, що на момент розгляду справи нарахована пеня в розмірі 857,63 грн. КП "Лисичанська ЖЕК №5" сплачена не була, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську пені в сумі 857, 63 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 274,83 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а оскільки вказана сума пені була нарахована до 01.01.2011 року, остання підлягає сплаті підприємством відповідача.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем під час судового розгляду не було доведено правомірність нарахування КП "Лисичанська ЖЕК №5" пені в сумі 582,8 грн., яка була нарахована за прострочення заборгованості зі сплати страхових внесків після 01.01.2011 року.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, враховуючи наступне.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» роботодавець як страхувальник зобов'язаний, в тому числі, своєчасно та повністю нараховувати і сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Згідно ст. 52 цього Закону, страхувальник несе відповідальність, зокрема, за несвоєчасну та неповну сплату страхових внесків до Фонду. За прострочення сплати страхового внеску до Фонду соціального страхування від нещасних випадків із страхувальника стягується пеня згідно із законом.

Дана норма втратила чинність з прийняттям та вступом у дію з 1 січня 2011 року Закону України № 2464- VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування "( надалі Закон № 2464- VI ), яким визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до вимог частини 7 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Таким чином, вимогами цього Закону виключені окремі статті Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині відповідальності за несвоєчасне перерахування і сплату в установленому порядку страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків, а Інструкція взагалі втратила чинність, згідно з постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 30 листопада 2010 року N 31, а відтак, з цього часу не передбачена відповідальність страхувальника за прострочення сплати страхових внесків до Фонду у вигляді нарахування та стягнення контролюючим органом пені.

З огляду на зазначені норми, колегія суддів вказує на те, що ч.2 ст. 52 Закону № 1105-XIV, яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено, що за прострочення сплати страхового внеску до Фонду зі страхувальника стягується пеня згідно із законом. З прийняттям і вступом у дію Закону № 2464-VI наведена вище норма матеріального права була скасована, а нарахування пені при несвоєчасному або неповному нарахуванні та перерахуванні страхових внесків не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи пеня в оскаржуваному розмірі, а саме в сумі 582,8 грн. позивачем була визначена співставленням фактично сплачених страхових внесків з розрахунковими сумами ( а.с.9 зворот) за період з 13.01.2011 року по 03.03.2011 року, обумовлена такими показниками:

- 13.01.2011 року визначено до сплати 718,90 грн. з яких сплачено 13.01.2011 року 96,90 грн., загальна недоплата з урахуванням сплачених сум склала 12444,58 грн. за 18 днів прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 3,170810 сума пені склала 57,07 грн;

- 31.01.2011 року визначено до сплати 1873,19 грн. з яких сплачено 31.01.2011 року 22,53 грн., загальна недоплата з урахуванням сплачених сум склала 14295,24 грн. за 3 дні прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 3,642348 сума пені склала 10,93 грн;

- 03.02.2011 року визначено до сплати 0 грн., сплачено 03.02.2011 року 114 грн., загальна недоплата з урахуванням сплачених сум склала 14181,24 грн. за 13 днів прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 3,613302 сума пені склала 46,97 грн;

- 16.02.2011 року визначено до сплати 0 грн., сплачено 16.02.2011 року 200 грн., загальна недоплата з урахуванням сплачених сум склала 13981,24 грн. за 6 днів прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 3,562343 сума пені склала 21,37 грн;

- 22.02.2011 року визначено до сплати 0 грн., сплачено 22.02.2011 року 80 грн., загальна недоплата з урахуванням сплачених сум склала 13901,24 грн. за 9 днів прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 3,541959 сума пені склала 31,88 грн;

- 03.03.2011 року визначено до сплати 0 грн., сплачено 03.03.2011 року 228 грн., загальна недоплата з урахуванням сплачених сум склала 13673,24 грн. за 119 днів прострочки за ставкою НБУ 9,30% з одноденним розміром пені 3,483866 сума пені склала 414,58 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що нарахована пеня виникла до 01.01.2011 року, як такі, що спростовані додатком 2 до акта перевірки №104 від 27.09.2011 року (розрахунком), що міститься в матеріалах справи та яким, зокрема підтверджено, що пеня в сумі 582,8 грн., нарахована за прострочення заборгованості зі сплати страхових внесків, виникла за період з 13.01.2011 року по 03.03.2011 року (а.с.9).

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-17 від 08 липня 2010 року, з 1 січня 2011 року частину ч.2 ст.52 виключено із Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а отже відповідачем на момент нарахування пені застосована неіснуюча норма Закону, при цьому підстав для застосування фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування штрафних санкцій та нарахування пені за законодавством, яке втратило чинність, законодавством не передбачено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума пені за прострочення відповідачем заборгованості зі сплати страхових внесків в розмірі 582,8 грн., стягненню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що позивач, нараховуючи КП "Лисичанська ЖЕК №5" пеню в розмірі 582,8 грн. у період з 13.01.2011 року по 03.03.2011 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, який є суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності позовних вимог про нарахування КП "Лисичанська ЖЕК №5" пені в розмірі 582,8 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2015р. по справі № 9394/11/1270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 23.03.2015 р.