Справа № 817/3200/14
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
ПОСТАНОВА

іменем України

"17" березня 2015 р. Справа № 817/3200/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Одемчука Є.В.,

при секретарях Витрикузі В.П. , ПодолянчукЛ.С.,

за участюпредставників сторін:

від позивача: ОСОБА_3,

від відповідача: Зражевський О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "24" грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до Рівненського вищого професійного училища ДДСО при МВС України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Рівненського вищого професійного училища Департаменту Державної служби охорони при МВС України ( далі - Рівненське ВПУ ДДСО) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період із 04 вересня 2012 року по день фактичного розрахунку.

Заявою від 09.12.2014 року позивач позовні вимоги уточнив, просить стягнути із Рівненського вищого професійного училища ДДСО при МВС України на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 139929,65 грн. (а.с.75-80).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в засіданні суду заперечив проти доводів апеляційної скарги. Вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 проходив службу в органах внутрішніх справ України, зокрема, з 28.04.2007 - на посадах викладача, начальника навчально-методичного відділення, начальника циклу загальноправових та спеціальних дисциплін Рівненського вищого професійного училаща ДДСО при МВС України, та мав спеціальне звання підполковника міліції.

Наказом начальника Рівненського ВПУ ДДСО при МВС України від 03.09.2012 №73о/с "По особовому складу" підполковника міліції ОСОБА_5, начальника циклу загальноправових та спеціальних дисциплін Рівненського ВПУ ДДСО при МВС України звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил за власним бажанням, відповідно до п.64"ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

При звільненні з позивачем було проведено розрахунок та виплачено звільненому працівникові суми у розмірі 2413,13 грн. (а.с.83-84).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі №817/738/14, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2014 року (а.с.13-30) визнано протиправним та скасовано:

- наказ від 20.08.2012 року №65 «Про порушення вимог законодавства про освіту в Рівненському ВПУ ДДСО при МВС України та покарання винних» в частині притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності - оголошення зауваження;

- наказ від 27.08.2012 року №71 «Про пропажу матеріальних цінностей та покарання винних» в частині позбавлення ОСОБА_5 преміальної надбавки за результатами роботи за серпень 2012 року на 100%;

- наказ від 29.08.2012 року №70о/с «По особовому складу» щодо встановлення ОСОБА_5 надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 0%.

06.08.2014 року та повторно 10.09.2014 року позивач звертався до відповідача щодо проведення донарахування належних коштів при звільненні та здійснення їх виплати.

Згідно постанови суду позивачу донараховано 189,94 грн. надбавки за виконання особливо важливих завдань та 1206,56 грн. вихідної допомоги, а всього 1396,50 грн., з яких утримано 4,94 грн. ЄСВ та 209,47 грн. ПДФО, що підтверджується довідкою розрахунком, копією платіжного доручення від 12.09.2014 року №643 (а.с.54, 69).

Таким чином, лише 12 вересня 2014 року позивачу були виплачені належні йому при звільненні кошти в сумі 1187,03 грн.

Позовні вимоги позивача щодо компенсації ґрунтуються на тому, що стаття 117 Кодексу законів про працю України надає йому право отримати компенсацію за несвоєчасну виплату заборгованості по заробітній платі до дня її фактичної виплати.

У зв'язку з цим, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки з проведенням повного розрахунку - з 04.09.2012 року по 12.09.2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що при звільненні з позивачем було проведено розрахунок та здійснено виплату усіх належних сум.

Після набрання рішенням суду законної сили та за наслідками розгляду звернень позивача, платіжним дорученням від 12.09.2014 року позивачу перераховано решта виплат - 50 відсотків надбавки за виконання особливо важливих завдань та доплати вихідної допомоги, а всього 1187,03 грн.

На думку суду першої інстанції наведені обставини виключають наявність в діях відповідача вини, а відтак і підстав для застосування положень ч.2 ст.117 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В силу вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Правова позиція аналогічного змісту викладена в постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року по справі №6-114цс13.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 року по справі №б-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Якщо розмір сум належних працівнику при звільненні був визначений лише за результатами судового розгляду справи, відповідно до положень ст.117 КЗпП України розмір відшкодування за час звільнення необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості у порівнянні з середнім заробітком та тієї обставини, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Судом встановлено, що при звільненні з позивачем не було проведено повного розрахунку та не здійснено виплату усіх належних сум.

Наведене підтверджується постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі №817/738/14, що набрала законної сили.

Колегія суддів уважає, що початком строку затримки розрахунку є звернення позивача до суду за захистом порушеного права у справі №817/738/14.

Враховуючи, що з позовом про визнання протиправними і скасування оскаржуваних наказів ОСОБА_5 звернувся до суду лише 08 квітня 2013 року, остаточний розрахунок з ним проведено 12 вересня 2014 року, середньоденна зарплата позивача становила 189,35 грн., а кількість днів за вказаний період - 523, то до виплати належало б 99030,05 грн. за час затримки розрахунку (189,35*523=99030,05).

Враховуючи, що позивачеві при звільненні було виплачено 2413,13 грн., а мало бути виплачено 3600,15 грн., сума недоплати становить 1187,02 грн., або 33%.(3600,15*33%=1187,02).

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 33% від всієї суми за час затримки розрахунку при звільненні або 32679,90 грн.(99030,05*33%=32679,90).

Лише після набрання рішенням суду законної сили у справі №817/738/14 та за наслідками розгляду звернень позивача, відповідачем платіжним дорученням від 12.09.2014 року позивачу перераховано решта виплат, що складались з 50% надбавки за виконання особливо важливих завдань та доплати вихідної допомоги, а всього 1187,03 грн.

Тому посилання суду першої інстанції на те, що обставини справи виключають наявність в діях відповідача вини, а відтак спростовують доводи позивача про наявність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 117 КАС України є помилковими.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини в їх сукупності, колегія суддів уважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пунктів 2 - 4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "24" грудня 2014 р. скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з Рівненського вищого професійного училища Департаменту Державної служби охорони при МВС України на користь ОСОБА_5 32679 (тридцять дві тисячі шістсот сімдесят дев'ять) грн. 90 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 квітня 2013 року по 12 вересня 2014 року, без відрахування зборів та обов'язкових платежів.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

Є.В.Одемчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "23" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_5 АДРЕСА_1,33000

3-представник позивача ОСОБА_3.АДРЕСА_2

4- відповідачу/відповідачам: Рівненське вище професійне училище ДДСО при МВС України вул. Барона Штейнгеля,90,с.Городок,Рівненський район,Рівненська область,33017

- ,