Справа № 813/7928/14
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року № 813/7928/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі представників

позивача . Грунського В.О.

відповідача Рибак Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «БЕЛЗ» до Львівської митниці Міндоходів про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати рішення Львівської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів № 209000006/2014/000007/2 від 18.09.2014 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209040003/2014/00007.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при здійсненні митного оформлення товарів, що імпортуються на митну територію України, позивач в повному обсязі виконав вимоги ст. 53 МК України щодо подання митному органу усіх обов'язкових та наявних у декларанта додаткових документів. Документи, надані ТОВ «Торговий Дім «БЕЛЗ» Львівській митниці, на думку позивача містять достатньо інформації та усі необхідні відомості для застосування декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору згідно зі ст. 58 МК України, зокрема містять відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та ціни, що була фактично сплачена за даний товар. Позивач стверджує, що Львівською митницею всупереч ст. 54 МК України було порушено процедуру контролю митної вартості, оскільки декларанту не було надано письмової інформації про причини, за яких заявлена митна вартість товару не може бути визнана, що в свою чергу унеможливило усунення та спростування декларантом розбіжностей, на які митний орган посилається як на підставу для прийняття рішення про коригування митної вартості товару. Також позивач зазначив, що процедури консультації з декларантом, яка обов'язково передує застосуванню другорядних методів, проведено не було, що також свідчить про неправомірність оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях, в яких зазначив про те, що відповідно до вимог статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Відповідач стверджує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості було виявлено неточності і розбіжності в документах, тому виникла необхідність у поданні додаткових документів, у зв'язку з чим декларанту було виставлено відповідну вимогу. Водночас відповідач зазначив, що Митним кодексом України не встановлено окремих вимог щодо оформлення вимоги митного органу про надання додаткових документів, а також не передбачено обов'язку митного органу повідомляти декларанта про виявлені розбіжності при проведенні митного контролю. Оскільки декларант не виконав вимог посадової особи щодо підтвердження задекларованої митної вартості, контролюючий орган прийшов до висновку про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору. На думку відповідача, прийняття рішення про застосування саме третього методу в даному випадку є виправданим, оскільки для застосування попередніх методів не було необхідних даних. З урахуванням наведеного відповідач ствердив, що обґрунтованих підстав для задоволення даного позову немає. Представник відповідача таку позицію підтримав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ТОВ «Торговий Дім «БЕЛЗ» уклало з компанією GE Hungary Kft. (Угорщина) зовнішньоекономічний контракт №С1171 від 28.08.2014 року, відповідно до п. 1.1 якого Продавець (за контрактом - GE Hungary Kft. ) продає, а Покупець (ТОВ «Торговий Дім «БЕЛЗ») купує товари по назвах, в асортименті, по цінах та в кількостях згідно зі специфікацій, які після підписання їх сторонами стають невід'ємними частинами цього контракту. Загальна сума контракту, відповідно до п. 2.2 контракту, становить 818400,00 доларів США. Вказана сума Контракту і ціна, вказана в специфікації, не можуть обмежувати сторони при взаємному бажанні змінити їх в сторону збільшення чи зменшення. Згідно з п. 3.1, 3.2 контракту від 28.08.2014 року продаж товарів, зазначених у специфікаціях, здійснюється на умовах FCA Надьканіжа, Угорщина за правилами Інкотермс 2010 року. Доставка товарів здійснюється автомобільним транспортом Покупця. Продавець передає Покупцю оригінали наступних документів: рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну (CMR) та сертифікат походження.

Відповідно до п. 4.1 та п. 4.2 контракту від 28.08.2014 року формою оплати є безготівковий розрахунок. Умови оплати - протягом 45 календарних днів від дати інвойсу.

У відповідності з умовами зовнішньоекономічного контракту від 28.08.2014 року №С1171 сторони підписали специфікацію №1, яка є невід'ємною частино контракту Відповідно до цієї специфікації сторони узгодили поставку ламп розжарювання електричних загальною кількістю 6600 штук на загальну суму 818400 дол. США.

Оскільки умовами контракту від 28.08.2014 року передбачено, що доставка товару здійснюється транспортом Покупця, останній оформив з перевізником ФОП ОСОБА_4 договір №36 на перевезення товару від 10.09.2014 року за маршрутом Надьканіжа (Угорщина) - Стрий (Україна), відповідно до якого загальна вартість послуг перевезення становить 14000 грн. (20 грн./км).

Товар, обумовлений у специфікації № 1 до контракту від 28.08.2014 року № С1171, ТОВ «Торговий Дім «БЕЛЗ» ввезло на митну територію України 17 вересня 2014 року. Для митного контролю та митного оформлення товарів, що імпортуються на митну територію України, декларант позивача, ТОВ «УкрПол ЛТД», подало митному органу електронну митну декларацію № 209040003/2014/005178 на згаданий вище товар із заявленою митною вартістю 50745 дол. США. Митну вартість товару декларант визначив за першим методом - за ціною договору. На підтвердження заявленої митної вартості разом із митною декларацією митному органу було надано наступні документи: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами №209/2012/0000052 від 20.09.2012 року; акт про проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №209040003/2014/00098 від 17.09.2014 року; міжнародну автомобільну накладну (CMR) №2421126 від 15.09.2014 року; калькуляцію транспортних витрат від 16.09.2014 року; розрахунок ціни від 17.09.2014 року; рахунок-фактуру (інвойс) № від 15.09.2014 року (для митних цілей); доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 28.08.2014 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №С1171 від 28.08.2014 року; договір про надання послуг митного брокера від 11.09.2014 року; договір про перевезення №36 від 10.09.2014 року; декларацію про відповідність №UA.023.D00124-14 від 15.09.2014 року; декларацію про відповідність №UA.023.D00125-14 від 15.09.2014 року; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контролю) №2730 від 15.09.2014 року; сертифікат про походження товару загальної форми №595469 від 15.09.2014 року; копію митної декларації країни відправлення №14HU92205020CC5E25 від 15.09.2014 року.

З урахуванням задекларованої митної вартості позивач зобов'язаний сплатити 66708,47 грн. ввізного мита і 146758,63 грн. податку на додану вартість.

Під час контролю правильності визначення митної вартості контролюючий орган на підставі ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України 17.09.2014 року виставив декларанту позивача - ТОВ «УкрПол ЛТД», вимогу про необхідність подання додаткових документів, а саме: розширений прайс-лист виробника товару.

На виконання вимог посадової особи митниці декларант подав цінову пропозицію компанії Hungary Kft. (price offer) на товари (лампи еклектичні в асортименті), терміном дії до 31.12.2014 року.

Отримавши витребуваний документ контролюючий орган під час митного контролю все ж дійшов висновку про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору і прийняв рішення про коригування митної вартості товару №209000006/2014/000007/2 від 18.09.2014 року. Рішення про коригування митної вартості товару від 18.09.2014 року обґрунтовано тим, що декларант не подав документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-3 ст. 53 МК України. Окрім того, в рішенні про коригування митної вартості від 18.09.2014 року зазначено про наступні мотиви його прийняття: ціни, зазначені у поданій декларантом ціновій пропозиції зазначені на умовах EXW, відповідають цінам фактури, зазначеним на умовах FCA; інвойс № від 15.09.2014 року виданий для митних цілей, тобто не є підставою для оплати товару; у сертифікаті про походження №595469 від 15.09.2014 року зазначено два інвойса: №, що надано для митного оформлення, та №, якого декларант не надав; посилання на документ № міститься також у CMR №2421126 від 15.09.2014 року; згідно з поданою калькуляцією транспортних витрат проведено невірний розрахунок витрат на ввезення товару на митну територію України .

Як зазначено в тому ж рішенні про коригування митної вартості, за наслідками проведеної консультації з декларантом у відповідності зі ст. 57 Митного кодексу України митний орган прийшов до висновку про наявність підстав для застосування третього методу визначення митної вартості товару - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (ст. 60 МК України). Джерелом інформації для коригування митної вартості ввезеного позивачем товару слугувала митна декларація №100270001/2014/279622 від 01.07.2014 року. Митна вартість товару, яку визначив митний орган згідно з рішенням від 18.09.2014 року, становить 83550,992 USD (0,2USD/шт. *415500+450,992 (транспортні витрати); вартість одного кілограму товару становить 9,14 USD/кг (83550,992 USD/9141 кг (вага нетто товару).

У зв'язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару від 18.09.2014 року Львівська митниця винесла також картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209040003/2014/00007, якою позивачу відмовлено у випуску товару, зазначеного в митній декларації від 17.09.2014 року. У тій же картці декларанту роз'яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, а саме: задекларувати товар відповідно до рішення про коригування митної вартості товару №209000006/2014/000007/2 від 18.09.2014 року.

19 вересня 2014 року декларант подав Львівській митниці нову електронну декларацію митної вартості №209040003/2014/005227, в якій з урахуванням рішення відповідача про коригування митної вартості зазначено митну вартість товару на суму 689252,84 грн. (виходячи з встановленого НБУ курсу валют станом на дату декларування) Зі скоригованої митної вартості товару позивачу нараховано ввізне мито на суму 68925,28 грн. та податок на додану вартість в сумі 151635,62 грн.

З метою випуску товару у вільний обіг позивач доплатив в бюджет обов'язкові платежі виходячи з митної вартості товару, яку визначив митний орган, а саме: 43194,48 грн. ввізного мита та 95027,85 грн. податку на додану вартість. Разом з тим, позивач не погоджується з правомірністю прийнятого рішення про коригування митної вартості товару від 18.09.2014 року, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду. Позивач вважає, що при ввезенні товару на митну територію України разом з митною декларацією від 17.09.2014 року було подано усі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості у відповідності з вимогами ст. 53 Митного кодексу України. Вимогу митного органу про надання додаткових документів було виконано, втім мотиви, якими відповідач керувався при прийнятті оскарженого рішення не мають взаємозв'язку з документом, який він вимагав у декларанта. Окрім того, позивач наголосив на тому, що жодних інших документів чи пояснень з приводу умов та вартості поставки товару чи стосовно наявності розбіжностей у поданих документах, про що зазначено в оскарженому рішенні, відповідач не вимагав і консультацій відповідно до ст. 57 Митного кодексу України не проводив.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України), є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Як зазначено в ч. 2 цієї статті декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до ч. 2 цієї є статті, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 5, ч. 6 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно зі ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; випускати у вільний обіг товари, що декларуються: - у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; - у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; - у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У частині 2 цієї статті передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію, зокрема право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 МК України під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу. Згідно з ч. 5, ч. 6 ст. 55 МК України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Згідно з ч. ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до ч. 2 цієї статті, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з ч. 2 цієї статті метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до ч. 4 ст. 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, як зазначено в ч. 5 ст. 58 МК України, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно з ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв'язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Згідно з ч. 11 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Згідно з ч. ч. 3-6 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів (за винятками, передбачених у цій частині статті); 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ст. 60 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена. У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 - 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування. У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Згідно зі ст. 61 МК України товари не вважаються ідентичними або подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо вони не вироблені в тій же країні, що і товари, які оцінюються. Товари, виготовлені не виробником оцінюваних товарів, а іншою особою, беруться до уваги лише у разі, якщо немає ні ідентичних, ні подібних (аналогічних) товарів, виготовлених особою - виробником товарів, що оцінюються. Товари не вважаються ідентичними чи подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо їх проектування, дослідно-конструкторські роботи, художнє оформлення, дизайн, ескізи, креслення, а також інші аналогічні роботи виконані в Україні.

Згідно з ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку відповідач відмовив ТОВ «Торговий Дім «БЕЛЗ» у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю на тій підставі, що 1) декларант не подав документів, передбачених частинами 2-3 ст. 53 МК України. 2) в документах, які надав декларант для підтвердження задекларованої митної вартості товару є певні неузгодженості стосовно умов поставки; 3) немає інвойса, про який згадано в CMR №2421126 від 15.09.2014 року, 4) невірно проведено калькуляцію транспортних витрат, що в цілому не дає можливості підтвердити числові значення складових митної вартості товару.

Суд встановив, що разом із митною декларацією декларант на виконання вимог ч.2 ст. 53 МК України надав митному органу документи на підтвердження задекларованої митної вартості товару, визначеної за першим методом, перелік яких зазначено вище, отримавши які відповідач на підставі ч. 3 ст. 51 МК України виставив декларанту вимогу про необхідність подання додаткового документа. В даному випадку декларанта зобов'язано надати «розширений прайс-лист». До прийняття оскарженого рішення про коригування митної вартості товару будь-яких інших вимог до декларанта щодо митного оформлення товару контролюючий орган не пред'являв.

До переліку додаткових документів, визначених ч. 3 ст. 53 МК України, які декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати на письмову вимогу органу доходів і зборів, входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Таким чином, необхідною умовою є те, щоб зазначені вище документи були саме від виробника товару. З огляду на їх призначення ці документи повинні стосуватися необмеженого кола покупців та містили відомості, достатні будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, зокрема найменування товару, артикул, одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов'язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, умови платежу, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів. Надана декларантом цінова пропозиція, на думку суду, за своїм змістом відповідає наведеним вище критеріям, але при прийнятті оскарженого рішення відповідач не пояснив, у чому він вбачає неналежність наданої декларантом цінової пропозиції (price offer, як зазначив виробник) чи її відмінність від «розширеного прайс-листа виробника товару», а також причини, через які контролюючий орган дійшов висновку про невиконання його вимоги взагалі. Крім того, суд погоджується з доводами представника позивача, що при виставленні вимоги декларанту відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України митний орган не уточнював яку саме інформацію він вважає за необхідне з'ясувати чи уточнити при здійсненні митного контролю та митного оформлення товару, ввезеного на умовах контракту від 28.08.2014 року, вказуючи на необхідності подання саме розширеного прайс-листа виробника товару. На думку суду, сама лиш назва наданого декларантом документа «price offer», з огляду на її зміст, ще не є достатньою підставою вважати, що декларант не виконав вимог митного органу.

В рішенні про коригування митної вартості від 18.09.2014 року як одну із підстав для його прийняття контролюючий орган зазначив також те, що в ціновій пропозиції, наданій декларантом замість розширеного прайс-листа виробника товару, ціни зазначено на умовах EXW Надьканіжа, Угорщина і такі ціни відповідають цінам фактури, поставка яких за умовами зовнішньоекономічного контракту від 28.08.2014 року здійснюється на умовах FCA Надьканіжа. Різні умови поставки товару, але однакові ціни в обох випадках, судячи із пояснень відповідача, свідчать про сумнівність задекларованої митної вартості товару.

Терміни Інкотермс 2010 «EXW» та «FCA» дійсно передбачають відмінні один від одного правила, які регулюють питання пов'язані з доставкою товарів від продавця до покупця, зокрема стосовно власне перевезення. Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати термін EXW (Ex Works (… named place); «франко-завод» (… назва місця) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб. Таким чином, цей термін покладає мінімальні обов'язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення. Однак, якщо сторони бажають покласти на продавця обов'язки щодо завантаження товару в місці відправлення та всі ризики й витрати такого вантаження, це має бути чітко обумовлено шляхом включення відповідного застереження до договору купівлі-продажу. Цей термін не слід застосовувати, коли покупець не в змозі виконати експортні формальності, прямо чи посередньо. За таких обставин має застосовуватися термін FCA, за умови, що продавець погоджується нести витрати й ризики, пов'язані з завантаженням товару. Термін FCA (Free Carrier (... named place) «франко-перевізник» (… назва місця) означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов'язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару. Під словом "перевізник" розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов'язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.

Таким чином, застосування терміну FCA передбачає обов'язок продавця доставити товар для перевезення відповідно до вказівок покупця. Поряд з тим, товар може бути завантажений на транспортний засіб, надісланий покупцем, щоб забрати товар з площ продавця, або ж може потребувати відвантаження з транспортного засобу, наданого продавцем для доставки товару на термінал, названий покупцем. За змістом наведеного вище роз'яснення терміна FCA, у випадку, коли місцем, названим у договорі в якості місця доставки, є площі продавця, поставка є завершеною, коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий покупцем, а в інших випадках - коли товар наданий у розпорядження покупця без розвантаження з транспортного засобу продавця.

У даному випадку за умовами зовнішньоекономічного контракту від 28.08.2014 року ТОВ «Торговий Дім «БЕЛЗ» придбав товар у компанії GE Hungary Kft на умовах FCA Надьканіжа, Угорщина, при цьому доставка товару здійснювалась автомобільним транспортом покупця. Згідно з договором на перевезення №36 від 10.09.2014 року, яке ТОВ «Торговий Дім «БЕЛЗ» уклало з перевізником, «місцем» завантаження товару обумовлено Надьканіжа, Угорщина. Слід зазначити, що умовами зовнішньоекономічного контракту від 28.08.2014 року не передбачено обов'язку продавця доставити товар до певного пункту для наступної його передачі у розпорядження покупця. Суд встановив, що в даному випадку місцем доставки товару фактично було місцезнаходження продавця, звідки і було завантажено товар на транспортний засіб, наданий покупцем. У ціновій пропозиції (price offer), яку декларант надав на вимогу митного органу, вартість одиниці товару зазначена на умовах EXW Надьканіжа, Угорщина, що з урахуванням зазначених вище роз'яснень передбачає завантаження товару на площах підприємства - продавця. У даному випадку ціни на окремі одиниці товару, зазначені в ціновій пропозиції виробника товару, відповідають тим, що сторони їх погодили у специфікації № 1 до контракту від 28.08.2014 року. Тобто, вартість товару за різних умов поставки є однаковою. Разом з тим, відповідач під час розгляду справи не пояснив суду яким чином вказівка на різні терміни Інкотермс 2010 за наведених вище обставин вплинула чи мала б вплинути на митну вартість товару, придбаного ТОВ «Торговий Дім Белз» згідно з контрактом від 28.08.2014 року, враховуючи зокрема те, що доставку товару здійснено транспортом покупця, а місцем поставки чи за умовами EXW чи за умовами FCA зазначено одне і те саме: «Надьканіжа, Угорщина». При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару відповідач зазначених обставин з декларантом також не з'ясовував і про виявлені розбіжності не інформував.

Щодо тверджень відповідача про невірно проведений розрахунок транспортних витрат, то доводи відповідача в цій частині полягають в тому, що відповідно до поданої калькуляції у собівартість товару не враховано вартості подачі транспортного засобу на завантаження.

За змістом п.10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються в тому числі витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Отже, закон передбачає, що митна вартість товару включає у т. ч. транспорті витрати на перевезення цього товару, але лише до місця ввезення на митну територію України. Суд встановив, що відповідно до наданої декларантом калькуляції транспортних витрат вартість послуг перевезення по маршруту Надьканіжа (Угорщина), тобто від місця поставки, до м. Стрия (Україна), де відбулося розмитнення товару, становить 14000 грн. (700 км * 20грн./км). Витрати на зазначену суму було враховано при декларуванні митної вартості товару за ціною договору відповідно до митної декларації від 17.09.2014 року. Суд також звертає увагу на те, що в договорі №36 від 10.09.2014 року, на підставі якого ФОП ОСОБА_4 здійснював перевезення придбаного позивачем товару з Угорщини, немає чіткої вказівки стосовно того звідки прямуватиме перевізник до місця завантаження товару. Поряд з тим, при здійсненні митного контрою правильності визначення митної вартості товару за ціною договору контролюючий орган не вимагав у декларанта додаткових пояснення з приводу обставин власне поставки товару. В даному випадку факт невірного обчислення транспортних витрат відповідач ствердив вже в оскарженому рішенні про коригування митної вартості, при цьому без обґрунтування мотивів, на підставі який він дійшов до такого висновку.

Стосовно розбіжностей у номерах інвойсів, виявлених у наданих декларантом документах на підтвердження задекларованої митної вартості за першим методом, а також про те що наданий декларантом інвойс № від 15.09.2014 року призначений для митних цілей, суд зазначає наступне.

Серед переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначеного частиною другою статті 53 МК України, передбачено рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу). За своїм призначенням рахунок-фактура (інвойс) є розрахунково-платіжним документом, що виставляється продавцем товару покупцеві для оплати за товар, що поставляється чи фактично поставлений. Наданий декларантом до митного оформлення інвойс № від 15.09.2014 року містить такі відомості як: дата складання, найменування та реквізити продавця і покупця, вантажоотримувача і вантажовідправника, відомості про транспортний засіб, найменування товарів, їх вартісну, якісну та кількісну характеристику, а також умови постачання, місце завантаження, загальну суму, що належить до сплати за товар та валюту розрахунку. За умовами згаданого вище контракту від 28.08.2014 року оплата за поставлений товар здійснюється протягом 45 днів від дати інвойсу.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості орган доходів і зборів повинен впевнитись, що рахунок-фактуру можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та чи він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті. Втім про те, що наданий декларантом інвойс, як вирішив відповідач, призначений для митних цілей і не є підставою для оплати, а також про відсутність інвойса №, також зазначено вже в оскарженому рішенні про коригування митної вартості, хоча ці недоліки чи неузгодженості у документах, наданих декларантом на підтвердження задекларованої митної вартості товару, визначеної за першим методом, контролюючий орган мав би виявити ще при їх поданні разом з митною декларацією від 17.09.2014 року. Те саме стосується і транспортних витрат, включених у митну вартість товару, калькуляцію яких також було подано з митною декларацією 17.09.2014 року.

В силу вимог п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана. Суд встановив, що до прийняття оскарженого рішення від 18.09.2014 року контролюючий орган при здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості не повідомляв декларанта про наявність неузгодженостей у наданих документах, як і не надсилав письмової вимоги про надання документів, яких не вистачає, окрім тієї письмової вимоги, про яку згадано вище.

Стосовно застосування відповідачем другорядного методу визначення митної вартості, то в силу вимог ч. 4 ст. 57 МК України цьому обов'язково має передувати процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Митну вартість товару, який ТОВ «Торговий Дім «БЕЛЗ» ввозило на умовах зовнішньоекономічного контракту від 28.08.2014 року та підписаної до неї специфікації №1, відповідач визначив на підставі третього методу, взявши за основу вартість операції, з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну. Джерелом інформації в цьому випадку слугувала митна декларація №100270001/2014/279622 від 01.07.2014 року від 01.07.2014 року, відповідно до якої на митну територію України ввозився аналогічний товар (лампи електричні розжарювання), виробником якого також є GE Hungary Ktf. Суд встановив, що відомості про ввезення на митну територію України товарів, подібних (аналогічних) тим, що їх ввозив позивач, відповідач отримав цінової бази ЄАІС ДМС з діапазоном пошуку з 17.06.2014 року по 17.09.2014 року. Проте, застосувавши другорядний метод визначення митної вартості відповідач не надав суду доказів проведення процедури консультацій та декларантом відповідно до ст. 57 МК України, що на думку суду свідчить про порушення встановленого законом порядку застосування другорядних методів визначення митної вартості товару.

Отже, при прийнятті оскарженого рішення про коригування митної вартості відповідач використав свої повноваження не з метою, з якою ці повноваження йому надано, без врахування істотних обставин, які мали значення для прийняття оскарженого рішення, а сам підхід відповідача до визначення митної вартості на думку суду свідчить про неналежне виконання ним вимог закону при здійсненні митного контролю та митного оформлення товару. Відтак, рішення про коригування митної вартості товару від 18.09.2014 року, а також картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оформлена у зв'язку з прийняттям такого рішення, є такими, що не відповідають критеріям, передбаченим в ч. 3 ст. 2 КАС України, тому їх слід скасувати як протиправні. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Торговий Дім «БЕЛЗ» слід задовольнити повністю.

Стосовно судових витрат, то відповідно до вимог статті 94 КАС України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі. Згідно з платіжним дорученнями № 1075 від 10.11.2014 року позивач при зверненні до суду сплатив 146,16 грн. судового збору, згідно з платіжним дорученням №1124 від 04.12.2014 року позивач сплатив ще 414,12 грн. судового збору. Отже, загальна сума судового збору, яку позивач сплатив за подання цього позову, і яка підлягає стягненню з Державного бюджету України, становить 560,28 грн.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Львівської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів № 209000006/2014/000007/2 від 18.09.2014 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 209040003/2014/00007 від 18.09.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «БЕЛЗ» судовий збір, сплачений за подання цього позову в сумі 560 (п'ятсот шістдесят) гривень 28 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.