Справа № 2-а-1573/11
Суддя: Колодяжний С. Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1573/11
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2014 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., розглянувши у скороченому провадженні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова про зобов'язання проведення нарахування і виплати недоплаченого підвищення до пенсій «дітям війни»,

встановив :

ОСОБА_1 27.07.2011 року звернулася в суд з позовом, в якому просить зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова перерахувати і виплатити недоплачене щомісячне підвищення до пенсій «дітям війни» виходячи із розміру 30% від мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2006 року по дату винесення рішення у справі з урахуванням проведених виплат, а також усунути порушення, а саме призначити довічно їй таке щомісячне підвищення до пенсії з 01.06.2011 року. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з січня 2006 р. "дітям війни" повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а відповідачем, всупереч вимогам вказаного Закону, така грошова допомога виплачувалася в неповному обсязі.

Ухвалою суду від 01.09.2011 року позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій та зобов'язання нарахування і виплати недоплаченої щомісячної надбавки до пенсій як «дитині війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2006 року до 26.01.2011 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 01.09.2011 року про залишення без розгляду частини позовних вимог у даній справі - без змін.

Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова 05.10.2011 р. подало до суду заперечення проти заявленого позову, в яких зазначило, що на законодавчому рівні не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку і яким чином обчислювати вказаний розмір за відсутності поняття «мінімальна пенсія за віком» як розрахункової величини, немає бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії, а тому вимоги позивачки є безпідставними. Просить в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено правовий статус дітей війни, визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни /2 вересня 1945 року/ було менше 18 років.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відноситься до категорії «діти війни» та знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова та отримує пенсію за віком.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Частина 2 ст. 8 Конституції України встановлює вимогу щодо законів України - всі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Частиною 3 ст.22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проте Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було обмежено: пенсії або довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищувалась в меншому, ніж визначено Законом України «Про соціальний захист дітей війни», розмірі, і лише дітям війни-інвалідам: з 1-го січня 2007 року - на 19 грн.; з 1-го квітня 2007 року - на 20,30 грн.; з 1-го жовтня 2007 року - на 20,55 грн.

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України, вичерпний перелік яких закріплений у ст. 64 Конституції України.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007р. №6-рп/2007 визнано неконституційними положення п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», за якими підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 % від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 визнано неконституційними положення пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно якого дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

З дня ухвалення Конституційним Судом України рішень №6-рп/2007 та №10-рп/2008 визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» втратили чинність та положення пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а отже, з цього часу відновлено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей, що визнані неконституційними.

У 2009-2011 роках дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинена не була і будь-які зміни у зазначений Закон не вносились.

Судом встановлено, що оспорюване позивачем підвищення по 22.07.2011 року безпідставно нараховувалося і виплачувалося в неповному обсязі, чому вимоги позивача є підставними.

Щодо виплат щомісячної державної допомоги «дітям війни» з 23.07.2011 року і виплат такої в подальшому, слід зазначити, що на виконання пункту 7 Закону України від 14 червня 2011 р. N 3491-VI "Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову від 06 липня 2011 року №745 («Урядовий кур'єр» №133 від 23.07.2011 року) про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету. Згідно ст.6 Постанови КМУ №745 від 06.07.2011 року - установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірі 49,8 грн.

Таким чином, починаючи з 23.07.2011 року підвищення до пенсії «дітям війни» повинно виплачуватися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На час розгляду цієї справи судом розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Доводи відповідача, в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни, не може бути підставою для їх не здійснення або відмови в задоволенні позову.

Зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії /Yvonne van Duyn v. Ноme Оffiсе /Саsе 41/74 vаn Duyn v. Ноme Оffiсе/, суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для розрахунку зазначеного підвищення дітям війни. Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячного підвищення до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ст.28 ч.3 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання підвищення до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Також, суд не бере до уваги посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань /рішення Європейського суду з прав людини у справі «Качко проти України»/.

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача, що спірне підвищення виплачується позивачу в розмірі встановленому Постановою КМУ від 28.05.2008р. № 530, оскільки пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, а тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права наданого Законом України «Про соціальний захист дітей війни», є безпідставним.

У зв'язку з тим, що функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивача здійснює Управління Пенсійного фонду, а також виходячи з вимог п. 15 Положення про Пенсійний фонду України, затв. Постановою Кабінету міністрів України № 1261 від 24.10.2007 року, відповідний обов'язок слід покласти на відповідача у справі.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки наявні всі підстави для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії як «дитині війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 27.01.2011 року по 22.07.2011 року включно.

Судові витрати у справі підлягають розподілу у відповідності до ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.11, 71, 86, 90, 158-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про соціальний захист дітей війни», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Рішенням Конституційного Суду України

від 09.07.2007 року по справі №6-рп/2007, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року по справі №10-рп/2008, суд -

постановив :

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м.Львова щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як «дитині війни» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 27 січня 2011 року по 22 липня 2011 року включно відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м.Львова здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як «дитині війни» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 27 січня 2011 року по 22 липня 2011 року включно, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», із розрахунку встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», з урахуванням фактично отриманих нею сум підвищення.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 3 гривні 40 копійок судового збору за рахунок коштів Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м.Львова з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.