Справа № 814/3642/14
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/3642/14

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Єнтіна А. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 17.10.2014р. №504000003/2014/000053/1, визнання нечинною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 17.10.2014р. №504010000/2014/00016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у митного органу не було передбачених законодавством підстав для коригування митної вартості товару, митна вартість якого заявлена позивачем до митного оформлення за основним методом - за ціною контракту, оскільки право на прийняття рішення про коригування митної вартості виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та достовірності відомостей про митну вартість товару, чого Миколаївською митницею Міндоходів встановлено не було. ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» зазначає, що неподання підприємством витребуваних митницею додаткових документів не є підставою для застосування другорядного методу визначення митної вартості товару - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, так як витребувані документи не є а ні технічними, а ні товаросупровідними документами чи документами, що засвідчують ціну товару.

Миколаївська митниця Міндоходів проти позову заперечувала, зазначивши, що подані декларантом документи не містили всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, зокрема, відсутня інформація щодо страхування оцінюваного товару та його транспортування. Декларанту було запропоновано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи, однак ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» не надано витребуваний митницею договір із третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товарів, а також не надано повні відомості щодо страхування вантажу, після чого Миколаївською митницею Міндоходів було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням методу митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. В задоволенні позову відповідач просив відмовити.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.01.2015р. позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської митниці Міндоходів від 17.10.2014р. №504000003/2014/000053/1, визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 17.10.2014р. №504010000/2014/00016.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем було надано митному органу усі необхідні документи, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту), а тому висновки відповідача щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими. Митним органом не подано жодного доказу того, що в нього виникли обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей щодо митного оформлення товару та не наведено обґрунтованих підстав щодо неможливості застосувати перший метод визначення митної вартості товару.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Миколаївська митниця Міндоходів подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою позов ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» залишити без задоволення. В своїй скарзі апелянт зазначає, що при проведенні перевірки правильності визначення митної вартості у Митниці були обґрунтовані сумніви щодо прийнятності заявленої декларантом ціни товару, а саме: товаросупровідні документи не містили необхідних складових митної вартості, тобто витрати на страхування; відсутнє обґрунтування заниження ціни товару на 40 дол. США відносно світових цін; наявність у Митниці інформації щодо вартості подібних (аналогічних) товарів, яка значно відрізняється від заявленої декларантом митної вартості.

В судовому засіданні протокольною ухвалою колегією суддів здійснено заміну Миколаївської митниці Міндоходів на правонаступника - Миколаївську митницю ДФС.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного позивачем із ВАТ «Єдиная торговая компания» РФ (далі - ВАТ «ЄТК») зовнішньоекономічного контракту №RF/RD/79-13/11-M від 01.04.2013р. та Специфікації №19 від 20.08.2014р., ВАТ «ЄТК» зобов'язалося здійснити поставку позивачу натрію їдкого (гідроксид натрію) в обсязі 5917 тонн, за ціною 267 доларів США за тонну, на загальну суму 1 582 797,50 доларів США.

Відповідно до п.п.2.1 та 3.1 Контракту, Продавець зобов'язаний поставити товар на умовах CPT (згідно з ІНКОТЕРМС-2010) - ст. Жовтнева Одеської залізниці, за якими витрати по доставці товару несе Продавець.

Пунктом 2.3 Контракту сторони визначили, що ціна на продукцію за одну тонну в перерахунку на 100% основної речовини розраховується за формулою: FOB MED Low мінус 40 доларів США, де FOB MED Low - середня котировка, що публікується агентством ICIS, розрахована на підставі ICIS pricing Caustic Soda (Europe, Mediterranean) weekli report за попередні періоди відвантаження два місяці з 21 числа першого місяця по 20 число другого місяця. Розрахована вказаним чином ціна зазначається в Специфікації, що підписується Сторонами до 25 числа місяця, що передує місяцю відвантаження.

З метою переміщення через митний кордон товару, 17.10.2014р. позивачем була подана до Миколаївської митниці електронна митна декларація МД №504010000/2014/002600 з визначенням митної вартості товару за основним методом оцінки - за ціною контракту щодо товарів, що імпортуються.

На підтвердження митної вартості товару до вказаної ВМД позивачем були додані наступні документи: контракт №RF/RD/79-13/11-M від 01.04.2013р., специфікація №19 від 20.08.2014р., інвойс №VH-1 від 29.09.2014р., накладні СМГС від 30.09.2014р., підтвердження позитивного проходження радіологічного та екологічного контролю (штампи), декларація про походження товару RUUA від 01.10.2014р., паспорти якості.

За результатами розгляду вказаних документів посадовою особою Митниці, з посиланням на ч.3 ст.53 Митного кодексу України, було скориговано митну вартість товару, а саме визначено нову митну вартість товару та оформлено рішення від 17.10.2014р. №504000003/2014/000053/1. На підставі зазначеного рішення, митницею було оформлено картку відмови прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів чи транспортних засобів через митний кордон України.

Листом від 17.10.2014р. №11664 митний орган повідомив позивача про необхідність надання додаткових документів, а саме: 1) бухгалтерську документацію: щодо оплати складових митної вартості (страхування), страховий поліс, банківські документи про здійснення оплати за оцінюваний товар; щодо формування ціни товару з обґрунтуванням зниження ціни товару на 40 доларів США; 2) висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару; 3) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

Така вимога Митниці обґрунтована тим, що подані документи не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості - відсутні документи щодо страхування товару, не подання повних відомостей щодо ціни товару, зазначеної у п.2.3 Контракту №RF/RD/79-13/11-M від 01.04.2013р.

На виконання зазначеної вимоги та для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення, листом від 17.10.2014р. №413/101-10 позивачем надано відповідачу додаткові документи, зокрема: платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №4373 від 07.10.2014р.; біржові котирування Caustic Soda (Europe) міжнародної біржової організації ICIS pricing за останні 4 тижні, що формували цінову політику на каустичну соду згідно умов контракту та Специфікації №19 від 25.07.2014р., 01.08.2014р., 08.08.2014р., 15.08.2014р. Крім того, позивач повідомив відповідача, що інших витребуваних документів, зазначених в запиті немає в наявності, зокрема: товар - сода каустична, що є предметом Контракту, не страхувався; інших договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов'язаних з Контрактом про поставку товару, митна вартість якого визначається - не укладалось, в зв'язку з чим зазначені документи не можуть бути надані.

За результатами розгляду додатково наданих позивачем документів, 17.10.2014р. Миколаївська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товару №504000003/2014/000053/1, яким визначила митну вартість задекларованого позивачем товару (соди каустичної) за ціною 364 доларів США за тонну.

Митна вартість товару скоригована Митницею із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на підставі митної декларації від 18.09.2013р. №504010000/2013/002028, яка була раніше визнана Миколаївською митницею.

У зв'язку з прийняттям відповідачем рішення про коригування митної вартості товару, декларанту було відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови №504010000/2014/00016 від 17.10.2014р.

Позивач не погодився з такими рішеннями відповідача, однак враховуючи потребу у використанні товару в господарській діяльності, та керуючись ч.7 ст.55 Митного кодексу України, звернувся з проханням випуску товару, що декларується, у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України. З метою здійснення митного оформлення цього товару, декларантом 17.10.2014р. була подана до відповідача нова митна декларація №504010000/2014/002605, у якій ціна ввезеного товару була визначена з урахуванням спірного рішення Митниці про коригування митної вартості №504000003/2014/000053/1 від 17.10.2014р., а також було сплачено усі обов'язкові платежі та здійснено митне оформлення товару з випуском його у вільний обіг.

Незгода ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» з прийнятими Митницею 17.10.2014р. рішенням про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, стала підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов ТОВ «Миколаївський глиноземний завод», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано митному органу всі необхідні документи, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту), а тому висновки Митниці щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими. Колегія суддів погоджується з таким висновком Миколаївського окружного адміністративного суду. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частинами 2, 3 зазначеної статті Кодексу передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

В рішенні про коригування митної вартості товарів від 17.10.2014р. №504000003/2014/000053/1 відповідачем зазначено: метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій) не застосовується у зв'язку з тим, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відсутня інформація щодо страхування оцінюваного товару); декларантом не надано в повному обсязі витребувані митним органом додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Колегія суддів не може погодитися з обґрунтованістю наведених в рішенні про коригування митної вартості підстав для такого коригування в зв'язку з наступним.

Стосовно ненадання позивачем документів про страхування оцінюваного товару колегія суддів зазначає, що згідно п.7 ч.10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються також і витрати на страхування цих товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що задекларований позивачем товар не страхувався.

Про відсутність факту страхування товару, який поставлявся на адресу позивача за контрактом №RF/RD/79-13/11-M від 01.04.2013р., зазначає також і ВАТ «ЄТК» у письмовій відповіді №240/5262 від 14.11.2013р. на запит позивача від 11.11.2013р. за вих. №504/101-10 про надання документів, які витребувала митниця по попередніх поставках товару за вказаним контрактом.

Таким чином, відсутність факту страхування задекларованого позивачем товару свідчить про необґрунтованість вимоги Митниці щодо надання документів про страхування товару.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що задекларований товар відноситься до 8-го класу небезпеки і Законом України «Про перевезення небезпечних вантажів» передбачено обов'язкове страхування відповідальності суб'єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків при перевезенні небезпечних вантажів. З цих підстав відповідач вважає, що витрати на обов'язкове страхування перевезення товару провинні бути включені до митної вартості товару.

Позивач не заперечує проти того факту, що задекларований ним товар відноситься до категорії небезпечних вантажів і Законом України «Про перевезення небезпечних вантажів» передбачено обов'язкове страхування відповідальності при перевезенні таких вантажів, однак зазначає, що відповідно до ч.10 ст.58 Митного кодексу України обов'язковою складовою митної вартості є фактично понесені витрати на страхування товару, а не на страхування відповідальності за перевезення таких товарів; страхування відповідальності суб'єктів перевезення небезпечних вантажів відповідно до Закону України «Про страхування» є іншим видом страхування ніж майнове страхування товару.

Колегія суддів погоджується з такою позицією позивача з огляду на наступне.

Статтею 4 Закону України «Про страхування» передбачені такі види страхування: 1) особисте страхування, предметом якого є життя, здоров'я, працездатність та пенсійним забезпеченням; 2) майнове страхування, предметом якого майнові інтереси щодо володіння, користування і розпорядження майном; 3) страхування відповідальності, предметом якого є майнові інтереси з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди.

При цьому, п.26 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» до обов'язкового віднесено страхування відповідальності суб'єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків при перевезенні небезпечних вантажів.

Отже, страхування відповідальності суб'єктів перевезення небезпечних вантажів є іншим видом страхування, ніж страхування товару, який перевозиться.

За змістом Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» страхувальниками відповідальності на випадок настання негативних наслідків перевезення небезпечних вантажів можуть бути відправник, перевізник чи одержувач товару.

За своїм змістом витрати на обов'язкове страхування відповідальності при перевезенні небезпечних вантажів на території України є складовою частиною витрат на перевезення таких вантажів по території України.

Згідно п.5 ч.10 ст.58 Митного кодексу України до переліку витрат, які мають включатися до митної вартості товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, входять витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до п.2 ч.11 ст.58 Митного кодексу України витрати на транспортування товару після його ввезення не включаються до митної вартості за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню.

З наведених законодавчих положень слідує, що витрати на обов'язкове страхування відповідальності при перевезенні небезпечних вантажів по території України, як складова частина витрат на транспортування таких вантажів по території України, не включається до митної вартості, якщо ці витрати можливо виділити з ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари.

В матеріалах справи відсутні докази того, що при транспортуванні задекларованого позивачем товару по території України здійснювалось страхування відповідальності такого перевезення згідно Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів», а сторони на існування такого факту не посилаються.

Слід зазначити, що недотримання суб'єктами перевезення небезпечних вантажів вимог щодо обов'язкового страхування відповідальності на випадок настання негативних наслідків при перевезенні таких вантажів тягне відповідальність згідно ст.25 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів».

Більше того, за офіційними правилами тлумачення торгівельних правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року термін СРТ означає, що продавець здійснює поставку покупцю у вказане місце призначення. Відповідно до умов СРТ у покупця немає обов'язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. При цьому страхування може бути здійснено продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватись. Отже, термін СРТ передбачає можливість, а не обов'язок страхування товару.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає помилковими доводи Митниці, що ненадання позивачем документів про страхування відповідальності при перевезенні задекларованого товару по території України є підставою для коригування митної вартості.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на ненадання ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» договорів із третіми особами, які пов'язані з поставкою товару за Контрактом №RF/RD/79-13/11-M від 01.04.2013р., оскільки факт укладання таких договорів безпосередньо позивачем не встановлений.

ВАТ «ЄТК» у своєму листі №240/5262 від 14.11.2013р. відмовилось надавати позивачу договори, рахунки та платіжні документи щодо його операцій з іншими суб'єктами господарювання, посилаючись на те, що такі документи містять комерційну таємницю, яка не підлягає розголошенню.

Ненадання позивачем договору з третіми особами, пов'язаного з Контрактом про поставку товару та рахунків про здійснення платежів від третіх осіб на користь продавця товару, відсутність яких пояснюється тим, що продавець товару відмовив в їх наданні, не може свідчити про недостовірність відомостей, що викладені в інших документах, поданих декларантом на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів. При цьому, витребувані документи не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують ціну товару. Чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено обов'язкової вимоги щодо отримання від суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності - продавця товару вказаної документації.

Стосовно вимоги відповідача щодо обґрунтування заниження ціни імпортованого товару на 40 доларів США, то суд апеляційної інстанції знаходить обґрунтованими доводи ТОВ «Миколаївський глиноземний завод», що надання знижки покупцю являється результатом комерційних переговорів. Як зазначалося вище, митною вартістю товару за ціною договору щодо товарів, що імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а тому вимоги про надання обґрунтування результатів комерційної домовленості сторін є безпідставними.

Більше того, як вбачається із матеріалів справи, згідно з інформацією біржових котирувань, ціна на товар за Специфікацією №19 склала 267,50 доларів США, розрахована як різниця між середньою та котировкою (частки 4 сум мінімальних діапазонів показників ціни на товар) та 40 доларами США (п.2.3. Контракту) (300+300+330+300) = 1230:4=307,50 - 40 = 267,50 доларів США. Зазначаючи, що у позивача відсутнє обґрунтування заниження ціни товару на 40 дол. США відносно світових цін, Митниця, разом з тим, вказує, що вона обґрунтовано визначила ціну товару у розмірі 364 доларів США за тону.

Однак, судова колегія вважає, що між цими твердженнями Митниці відсутній логічний зв'язок, адже, якщо позивач ввіз товар по ціні 267,50 доларів США за тонну з необґрунтованою знижкою на 40 доларів відносно світових цін, то з цього слідує, що світові ціни дорівнюють 307,50 доларам США і, як наслідок, не вбачається підстав для коригування ціни до 364 доларів США.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №4373 від 07.10.2014р. вбачається, що визначена за Контрактом №RF/RD/79-13/11-M від 01.04.2013р. ціна товару 267,50 доларів США відповідає фактично сплаченій сумі покупцем на користь продавця. Зокрема, перерахована продавцю сума оплати 173343,21 доларів США складається із сум оплат: 85436,29 доларів США по інвойсу №VH-1 від 29.09.2014р., 66340,27 доларів США по інвойсу №V-273 від 30.09.2014р. та 21566,65 доларів США по інвойсу №V-274 від 30.09.2014р. В призначенні платежу у платіжному дорученні містяться посилання на Контракт та вказані інвойси. Тобто, вартість імпортованого товару співпадає з даними платіжного доручення.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

На підставі викладеного, із врахуванням принципу презумпції правомірності дій платника податків, колегія суддів доходить висновку, що зазначені відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів від 17.10.2014р. №504000003/2014/000053/1 підстави для такого коригування є необґрунтованими, а надані позивачем до Митниці документи на підтвердження митної вартості задекларованого товару за своїм змістом та обсягом не виключають можливість визначити митну вартість цього товару за основним методом - за ціною договору.

Судова колегія вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана відповідна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 27.03.2015р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Димерлій О.О.

Єщенко О.В.