Справа № 805/418/15-а
Суддя: Маслоід О.С.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 р. Справа №805/418/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

час прийняття постанови:

Постановлена у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Маслоід О.С.

при секретарі судового засідання Заднепровській В.О.

розглянувши адміністративний позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сладкая жизнь» (м. Макіївка)

про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Кисельов В.С.

ВСТАНОВИВ:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (надалі позивач) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сладкая жизнь» (надалі відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та пені у загальній сумі 89 136,69 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час, місце, дату судового засідання був повідомлений належним чином. У матеріалах справи є клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника. Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним. У 2013 році на підприємстві відповідача працювало 21 особи-інваліда, замість 26 осіб-інвалідів. Таким чином, ним були порушені приписи ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (надалі Закон), що є підставою для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій на суму 79 857,25 грн. Через порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій відповідачу була нарахована пеня на суму 9 179,44 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості складає 89 136,69 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує та посилається на наступне. Відповідачем у 2013 році до Макіївського міського центру зайнятості, на виконання вимог законодавства, щомісяця подавались Звіти про наявність вакансій за формою 3-ПН, якими відповідач повідомляв Макіївський міський центр зайнятості про наявність вакантних робочих місць, на які можуть бути працевлаштовані інваліди, однак жодного інваліда не було працевлаштовано за його сприянням. Крім, того відповідачем на протягом 2013 року, шляхом публікацій у газетах періодичних видавництв, запрошував на роботу інвалідів з урахуванням рекомендацій МСЕК. Таким чином, відповідачем були прийняті усі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів, тому вимоги позивача, відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та заслухавши пояснення відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сладкая жизнь» - зареєстрований як юридична особа Макіївським міським управлінням юстиції Донецької області 31.05.2000 року за номером 1 00205, ідентифікаційний код 30936954, про що свідчить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

16.01.2014 року відповідачем був наданий звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік. Відповідно до рядку 01 наданого відповідачем звіту середньооблікова кількість працівників облікового складу складає 641 особа, з яких середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 21 особа (рядок 02 звіту). Кількість інвалідів -штатних працівників, що повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону була визначена відповідачем на рівні 26 особи (рядок 03 звіту).

Зазначені обставини не є спірними між сторонами.

Спірним питанням цієї справи є наявність підстав для застосування позивачем до відповідача суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 79 857,25 грн. та стягнення пені у розмірі 9 279,44 грн. через несвоєчасну сплату відповідачем суми застосованих адміністративно-господарських санкцій.

Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до п. 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1434 від 26.09.2002 року є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці та підпорядковується йому.

Згідно п. 3 зазначеного Положення, одним із завдань Фонду соціального захисту інвалідів є контроль за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами і організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю (далі - підприємства), нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні та гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами визначені положеннями Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (наділ Закон).

У відповідності зі ст. 19 Закону для всіх підприємств, установ і організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою статті 19 вказаного Закону, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округляється до цілого значення.

Згідно ч. 3 ст. 19 Закону підприємства, установи, організації, в тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього закону.

Відповідно до ст. 18 Закону забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій, чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально - економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ст. 18.1. Закону передбачено, що Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно зі ст. 17 Закону, спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, створюються у разі необхідності за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, при цьому для цього здійснюється адаптація основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про охорону праці» працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров'я. До виконання робіт підвищеної небезпеки та тих, що потребують професійного добору, допускаються особи за наявності висновку психофізіологічної експертизи.

У відповідності до вимог ст.. 19 Закону України «Про зайнятість населення» Державна служба зайнятості має право, зокрема, направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) громадян, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки, а інвалідів, крім того, - відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.

Відповідно до аб. 2 п. 2 ст. 19 цього Закону Державна служба зайнятості має право також одержувати від підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності, адміністративні дані по наявність вакантних робочих місць, у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, характер і умови праці на них, про всіх вивільнюваних, прийнятих і звільнених працівників та інформацію про передбачувані зміни в організації виробництва і праці, інші заходи, що можуть призвести до вивільнення працівників.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» затверджений Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (надалі Порядок).

Згідно з Порядком інформація про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

З огляду на викладене, обов'язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу, покладається як на роботодавця, так і на державну службу зайнятості.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Відповідачем протягом 2013 року щомісячно до Макіївського міського центру зайнятості направлялись звіти про наявність вакансій. Вказані звіти були отримані Макіївським міським центром зайнятості, що підтверджується відповідними підписами відповідальної особи, яка прийняла інформацію ( а.с. 96 - 131).

Крім того, відповідач на протягом 2013 року шляхом публікацій у газетах періодичних видавництв запрошував на роботу інвалідів з урахуванням рекомендацій МСЕК, що підтверджується оголошеннями, які опубліковані в газеті «Вечерняя Макеевка» за 2013 року в номерах від 18.01.2013 року, від 08.02.2013 року, від 07.03.2013 року, від 05.04.2013 року, від 10.05.2013 року, від 07.06.2013 року, від 05.07.2013 року, від 09.08.2013 року, від 06.09.2013 року, від 04.10.2013 року, від 08.11.2013 року, від 06.12.2013 року (а.с. 136-150).

Відповідачем у 2009 році за участю Державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр» було проведено чергову атестацію робочих місць для посад, на яких може бути застосована праця інвалідів, що підтверджується протоколом про проведення досліджень важкості та напруженості праці № 192-71-1 від 25.09.2009 року та протоколом засідання атестаційної комісії № 61/09 від 28.09.2009 року.

Створення робочих місць для інвалідів передбачено колективним договором, укладеним між адміністрацією та трудовим колективом відповідача, реєстраційний номер 27 від 22.03.2011 року.

Протягом 2013 року відповідач з метою працевлаштування інвалідів щомісяця направляв листи позивачеві (а.с. 46-69) та Макіївському міському центру зайнятості (а.с. 70-92), що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Вказаними листами відповідач повідомляв про наявність атестованих у нього робочих місць для інвалідів за посадами водій автотранспортних засобів, торгівельний агент, експедитор, комірник та просив сприяти в їх працевлаштуванні.

З наведеного вбачається, що відповідач вжив необхідні та можливі заходи для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності відповідача складу правопорушення з метою застосування юридичною відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками, а застосування принципу вини як умови відповідальності пов'язане з необхідністю доведення порушення зобов'язання.

Оскільки наявними в матеріалах справи документами підтверджено здійснення відповідачем залежних від нього заходів, направлених на недопущення господарського правопорушення, відповідно підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій до нього відсутні.

За огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2013 році в сумі 79 857,25 грн. та стягнення пені у розмірі 9 279,44 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене та керуючись Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Законом України «Про охорону праці», Законом Украіни «Про зайнятість населення», Господарським кодексом України, Постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31 січня 2007 року «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1434 від 26.09.2002 року, ст.ст. 2, 17, 18, 87, 94, 159, 160, 161, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України , суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позову Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сладкая жизнь» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів на загальну суму 89 136,69 грн відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 18.03.2015 року в присутності представника відповідача.

Зазначена постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено 23 березня 2015 року.

Суддя Маслоід О.С.