Справа № 826/4075/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

13 березня 2015 року м. Київ № 826/4075/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1
до Служби безпеки України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Служби безпеки України, в якій просить визнати незаконним рішення (дії) Служби безпеки України по відмові в наданні йому побачення з ОСОБА_2, визнати незаконним рішення (дії) Служби безпеки України по відмові в допущенні його в статусі захисника ОСОБА_2, зобов'язати Службу безпеки України надати можливість побачення з ОСОБА_2, зобов'язати Службу безпеки України надати можливість вступу в якості захисту у справу по підозрі ОСОБА_2.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства;

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх управлінських функцій.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.05.2001 N6-рп/2001 кримінальне судочинство визначено, як врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

У зв'язку з цим необхідно зазначити, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи права оскаржити до суду окремих процесуальних дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, слідчих ізоляторів і колоній, але таке оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, слідчих ізоляторів і колоній до суду може здійснюватися у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Органи дізнання, слідства, прокуратури, слідчих ізоляторів і колоній під час перевірки заяви про злочин та її вирішення, перебування в слідчих ізоляторах затриманих та засуджених виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції.

Отже, скарги на акти та дії службових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури в частині провадження у кримінальній справі розглядаються судом в порядку, визначеному нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Дана позиція також викладена в інформаційному листі від 12.03.2011 № 334/8/13-11, прийнятому Вищим адміністративним судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув'язнення» попереднє ув'язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Порядок попереднього ув'язнення визначається цим Законом та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Суд наголошує, що захист прав заявника, передбачених ст. 42, 46, 581 КПК України, ст. 138 КВК України, ст.12 Закону України «Про попереднє ув'язнення», з урахуванням обов'язковості дотримання вимог частини третьої статті 2 КАС України, вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшла заява, перевірити, чи відповідає рішення, дія чи бездіяльність органу попереднього ув'язнення вимогам, встановленим Законом України «Про попереднє ув'язнення» та Кримінальним процесуальним кодексом України, дотримання відповідачем інших приписів, установлених Кримінальним процесуальним кодексом України, що є оцінкою дотримання останнім своїх процесуальних повноважень.

Отже, суд приходить до висновку, що фактично спір виник з правовідносин, які регулюються Кримінальним процесуальним кодексом України, стосуються порядку і умов надання побачень захиснику із ув'язненим, в зв'язку з чим визнання протиправними дій адміністрації органу попереднього ув'язнення до компетенції адміністративних судів не відноситься. Питання про визнання протиправними рішень (дій) Служби безпеки України є предметом оскарження в загальному суді, оскільки беззаперечно відноситься до сфери кримінально-правових відносин. За таких обставин вимоги заявника про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів попереднього ув'язнення щодо надання побачення з ув'язненими повинні розглядатися у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

У зв'язку з цим суд доходить висновку, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі з підстав непідвідомчості, суд зазначає, що є інший передбачений законом порядок оскарження дій органу попереднього ув'язнення, позивач може здійснити процедуру оскарження в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч. 1 ст. 109 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та позовні матеріали надіслати позивачу негайно.

У випадку оскарження ухвали позовні матеріли будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки встановлені ст.ст. 185-187 КАС України та набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 254 КАС України.

Суддя А.С. Мазур