Справа № 813/7498/13а
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 р. Справа № 876/1349/14

Колегія Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

судді-доповідача - Богаченка С.І.,

суддів - Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ратушної М.І.,

за участі представника позивача - Федущака Р.В.,

представника відповідача - Дуля Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Миколаївської об'єднаної державної інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року в справі за позовом Державного підприємства «Новороздільське державне гірничо-хімічне підприємство «Сірка» до Миколаївської об'єднаної державної інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

03 жовтня 2013 року Державне підприємство «Новороздільське державне гірничо-хімічне підприємство «Сірка» звернулося до суду з позовом до Миколаївської об'єднаної державної інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 16 вересня 2013 року та № від 16 вересня 2013 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Миколаївської об'єднаної державної інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 16 вересня 2013 року та № від 16 вересня 2013 року.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції її оскаржила Миколаївська об'єднана державна інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області. Апелянт по справі просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин справи, а саме те, що в порушення п.146.16 ст.146 Податкового кодексу України Державне підприємство «Новороздільське державне гірничо-хімічне підприємство «Сірка» не включило до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування суму вартості, яка амортизується, за вирахуванням сум накопиченої амортизації окремого об'єкта основних засобів в складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму - 1029172,00 грн.

Крім того, апелянт зазначає, що Державне підприємство «Новороздільське державне гірничо-хімічне підприємство «Сірка» не включило до складу податкових зобов'язань податок на додану вартість від ліквідації основних засобів на загальну суму - 88987,00грн.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДП «НДГХП «Сірка» утворено наказом Міністерства промислової політики України № 174 від 08.04.2004 року та зареєстроване 14.04.2004 року з присвоєнням коду /Т.І., а.с.11/.

Станом на момент проведення перевірки позивач перебував на податковому обліку в Миколаївській МДПІ.

Миколаївська МДПІ у період з 22.05.2013 року по 18.06.2013 року проведено планову виїзну перевірку позивача за результатами якої складено акт № 18/2200/32940082 від 26.06.2013 року про результати планової виїзної перевірки Державного підприємства «Новороздільське державне гірничо-хімічне підприємство «Сірка», код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 91.01.2011 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року /Т.І., а.с.10-45/.

Перевіркою встановлено такі порушення п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.10 ст. 137, п. 146.16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в результаті чого занижено податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 348049,00 грн. в т.ч. ІІ кв.2011 року - 294899,00 грн., І кв. 2012 року - 8574,00 грн., ІІІ кв. 2012 року - 44576,00 грн.; п. 188 ст. 188, п. 189.9 ст. 189 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 188987,00 грн., в т.ч.: за лютий 2011 року17901,00 грн.. березень 2011 року - 187,00 грн., квітень 2011 року - 63566,00 грн., січень 2012 року - 3748,00 грн., вересень 2012 року - 69845,00 грн.

Нормою п. 189.9 ст. 189 ПК України передбачено, що у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказів Міністерства промислової політики України «Про надання згоди на списання майна» надано згоду на списання наступного державного майна позивачу: вузли деталі, матеріали та агрегати розібраного та демонтованого майна, придатні для подальшого користування, а також матеріали, отримані в результаті списання майна; та зобов'язано оприбуткувати з відображенням на рахунках бухгалтерського обліку запасів.

За період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року проведено ліквідацію основних засобів, за наслідками якої складено відповідні акти, що долучені до матеріалів справи /Т.І, а.с.102-204,208-278, Т.ІІ, а.с.4-53,55-58,69-170/.

Згідно з пп. 135.4.1 п. 134.4 ст. 135, ст. 137 ПК України у випадку реалізації товарно-матеріальних цінностей, вартість за якою вони раніше визнавалися активом, включається до складу витрат відповідно до п. 138.8 ст. 138 ПК України як прямі матеріальні витрати та за датою переходу покупцеві права власності на такі товарно-матеріальні цінності до складу доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування, включається вартість таких, за якою вони продаються.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач в Декларації з податку на прибуток підприємств за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року, зокрема, у рядок 02 «Дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг)» включив вартість реалізованих товарно-матеріальних цінностей, отриманих внаслідок ліквідації основних засобів, що знайшло своє відображення в бухгалтерському обліку та, відповідно, у податковому, проводкою Д-т 361 «Розрахунки з покупцями» - К-т 702 «Дохід від реалізації товарів відповідних періодів» /Т.І, а.с.6,8,12/.

Відповідно до п. 135.3 ст. 135 ПК України суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів.

Згідно з п. 86.10 ст. 86 ПК України в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника.

Відтак, вищевикладене свідчить про неправомірність подвійного включення до складу доходу, що враховується при обчисленні об'єкта оподаткування, вартості реалізованих товарно-матеріальних цінностей без визначення суми витрат.

Згідно з нормами цієї ж статті ПК України доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, так і поза її межами., її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам факт оприбуткування в бухгалтерському обліку позивачем товарно-матеріальних цінностей, які є відходами за результатами господарської діяльності, не мав наслідком фактичного отримання (надходження) від будь-якої особи доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, оскільки такі матеріальні цінності утворилися внаслідок повної чи часткової втрати споживчих якостей, фізичних, хімічних чи інших властивостей майна, яким підприємство володіло, користувалося, розпоряджалося до моменту таких змін, так за наслідками їх настання.

Крім того, колегія суддів зазначає щодо нарахування податку на додану вартість наступне.

Судом першої інстанції встановлено, проведеною перевіркою показника за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року в сумі 4635275,00 грн. на підставі наступних документів договори та додатки до них, реєстри виданих податкових накладних, дані автоматизованої системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, касові та банківські документи, виписки, регістри бухгалтерського обліку по рахунках: рах. 643 «податкові зобов'язання по ПДВ», рах. ЗП «Поточні рахунки в національній валюті», рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними покупцями та замовниками», суб. рах. 70 «дохід від реалізації товарів (робіт, послуг), встановлено заниження задекларованих позивачем показників у рядку 1 Декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків, крім імпорту товарів» на загальну суму 188987,00 грн. в т.ч.: за лютий 2011 року-17901,00 грн., березень 2011 року - 187,00 грн., квітень 2011 року - 63566,00 грн., січень 2012 року - 37488,00 грн., вересень 2012 року - 69845,00 грн.

Листом ДПА України № 15693/6/15-3415-26 від 29.08.2011 року визначено, що складені та підписані постійно діючою комісією акти на списання основних засобів ОЗ-3, що містять дані, які характеризують об'єкти основних засобів та причини їх вибуття, за умови їх затвердження посадовою особою (керівним органом), уповноваженою згідно зі статутом підприємства приймати рішення щодо ліквідації об'єктів основних засобів, визнаються документами, які подаються до органу ДПС під час перевірки та які є необхідними для правильного застосування вимог останнього абзацу пп. 14.1.191 ст.14 та другого абзацу п.189.9 ст. 189 Кодексу (ПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, Державне підприємство «НДГХП «Сірка» на підставі виданих Міністерством промислової політики України наказів (долучені до матеріалів адміністративної справи /Т.І., а.с.98-102, 205-207, Т.ІІ, а.с.1, 54, 59-68/) згідно з переліком основних засобів Новороздільського ДГХП «Сірка», які пропонуються до списання /Т.ІІ, а.с.2-3/ проведено ліквідацію основних засобів, про що складені відповідні ліквідаційні акти /Т.І, а.с.102-204,208-278, Т.ІІ, а.с.4-53,55-58,69-170/.

Отже, висновки контролюючого органу щодо проведення ліквідації основних засобів на підставі самостійного рішення позивача є необґрунтованими.

За правилами п. 189.9. ст. 189 ПК України у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Відповідно до п. 189.10 ст. 189 ПК України у разі якщо внаслідок ліквідації необоротних активів отримуються комплектувальні вироби, складові частини, компоненти або інші відходи, які оприбутковуються на матеріальних рахунках з метою їх використання в господарській діяльності платника, на такі операції не нараховуються податкові зобов'язання.

За таких обставин, у випадку ліквідації основного фонду, внаслідок чого такий не може використовуватися за первісним його призначенням, та платником податку прийняте рішення про ліквідацію такого основного фонду, податкові зобов'язання з ПДВ на вартість основного фонду, що ліквідується, не визначаються за умови надання органу державної податкової служби відповідного документу про знищення, розібрання або перетворення основного фонду в інший спосіб, внаслідок чого основний фонд не може використовуватися за первісним призначенням.

Таким чином, застосування нульової ставки ПДВ при знищенні основних засобів виробництва було правомірним. Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Державної податкової адміністрації України викладеної у листі № 11976/7/16-1517-15 «Щодо ліквідації необоротних активів».

Колегія суддів приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення № 0 від 16.09.2013 року та № від 16.09.2013 року є необґрунтовані та протиправними.

Висновки суду є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Миколаївської об'єднаної державної інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року по справі № 813/7498/13-а - залишити без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.І. Богаченко

Суддя А.І. Рибачук

Суддя Д.М. Старунський