Справа № 826/3176/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/3176/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 березня 2015 року 16:36 № 826/3176/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., при секретарі судового засідання Непомнящій А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом

Повного товариства "Золотий ломбард "Фінансовий супермаркет "АРІС" і компанія

до

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного

управління Міндоходів у місті Києва

про

відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

Повне товариство «Золотий ломбард «Фінансовий супермаркет «Аріс» і компанія» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача по нарахуванню штрафних санкцій, викладених у адміністративному позові до позивача “Про стягнення податкового боргу шляхом стягнення коштів з розрахункових рахунків у розмірі 765425,05 грн.”;

- визнати шкоду, заподіяну позивачу протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень, а саме – поданням до суду адміністративного позову до позивача “Про стягнення податкового боргу шляхом стягнення коштів з розрахункових рахунків у розмірі 765425,05 грн.”;

- відшкодувати шкоду, заподіяну протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень у розмірі, що адекватна сумі незаконно нарахованого відповідачем, податкового боргу позивачу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/3176/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 18 березня 2015 року.

Відповідно до статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази, або з якою метою потрібно їх забезпечити. До заяви про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору.

Законом України «Про судовий збір» встановлено, що за подання заяви про забезпечення доказів або позову ставка судового збору складає 0,1 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України “Про Державний бюджет України на 2015 рік” встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня – на рівні 1218,00 грн.

Відтак, належною сплатою судового збору в даному випадку вважалась би сплата у розмірі 121,80 грн.

Згідно квитанції № 147658 від 18 березня 2015 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 74,00 грн., таким чином до заяви про забезпечення доказів не додано доказу сплати судового збору у встановленому Законом України «Про судовий збір» розмірі.

Крім цього, у судовому засіданні 18 березня 2015 року представником позивача зазначено, що заявляючи клопотання про забезпечення доказів останній мав на меті витребування зазначених доказів з метою ознайомлення та залучення до матеріалів справи.

З урахуванням вищезазначених обставин, у судовому засіданні 18 березня 2015 року відмовлено у задоволені заяви про забезпечення доказів.

У судовому засіданні 18 березня 2015 року представник позивача підтримав позов, просив задовольнити його. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог в повному обсязі.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об’єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що 20 листопада 2014 року Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Повного товариства «Золотий ломбард «Фінансовий супермаркет «Аріс» і компанія» про стягнення податкового боргу шляхом стягнення коштів з розрахункових рахунків у розмірі 765 425,05 грн.

Позивач вважає дії відповідача по нарахуванню штрафних санкцій, викладених у адміністративному позові до позивача “Про стягнення податкового боргу шляхом стягнення коштів з розрахункових рахунків у розмірі 765425,05 грн. та дії по зверненню до суду із таким позовом протиправними. Відтак, просить відшкодувати шкоду, заподіяну протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень у розмірі, що адекватна сумі незаконно нарахованого відповідачем, начеб то, податкового боргу позивачу.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1Податкового кодексу України).

Права контролюючого органу визначені статтею 20 Податкового кодексу України, зокрема, контролюючі органи мають право:

- звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами;

звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов'язань платника податків, погашення податкового боргу), у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень;

звертатися до суду, якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на цінні папери та/або кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов'язань платника податків, погашення податкового боргу), та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом;

звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу;

звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини;

звертатися до суду щодо стягнення з дебіторів платника податків, який має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків;

звертатися до суду щодо нарахування та сплати податкових зобов'язань, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності у результаті застосування звичайних цін;

звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб'єктів господарювання;

звертатися до суду із заявою про вилучення оригіналів первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів у випадках, передбачених цим Кодексом;

звертатися до суду із заявами щодо порушення справ про банкрутство;

звертатися до суду щодо застосування санкцій, пов'язаних із забороною організації і проведення азартних ігор на території України;

звертатися до суду щодо визнання осіб пов'язаними на основі фактів і обставин, що одна особа здійснювала практичний контроль за бізнес-рішеннями іншої юридичної особи та/або що та сама фізична або юридична особа здійснювала практичний контроль за бізнес-рішеннями кожної юридичної особи.

Наведене свідчить, що Податковий кодекс України наділяє контролюючий орган широким сектором повноважень щодо звернення до суду, в тому числі повноважень щодо звернення до суду із вимогами про стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Таким чином, саме по собі звернення контролюючого органу до суду із однією із вище перелічених вимог не може вважатись протиправним, оскільки прямо передбачено законом. В свою ж чергу, питання правомірності звернення до суду із конкретною вимогою є предметом дослідження в кожній конкретній справі.

Судом встановлено, що в період з 24 вересня 2012 року по 02 листопада 2012 року Державною податковою інспекцією у Оболонському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві проведена планова виїзна перевірка Повного товариства "Золотий ломбард "Фінансовий супермаркет "АРІС" і компанія" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2009 року по 30 червня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період за період з 01 липня 2009 року по 30 червня 2012 року.

За результатами перевірки складено акт № 1917/2250/36530657 від 16 листопада 2012 року, яким, зокрема, встановлено порушення підпункту 14.1.180 пункту 1.14 статті 14, пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпунктів 164.2.18, 164.2.19 пункту 164, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1, підпункту 168.4.7 пункту 168 статті 168, пунктів 171.1, 171.2 статті 171, пункту 173.8 статті 173, підпункту "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 621 454,54 грн.

04 грудня 2012 року на підставі акта № 1917/2250/36530657 від 16 листопада 2012 року прийнято податкове повідомлення - рішення № 21301750, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 765 425,05грн. у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 143 970,41 грн.

06 грудня 2012 року Повним товариством "Золотий ломбард "Фінансовий супермаркет "АРІС" і компанія" до Головного управління Міндоходів у місті Києві була подана скарга на податкове повідомлення - рішення № 21301750 від 04 грудня 2012 року, яка рішенням про результати розгляду первинної скарги залишена без задоволення, а податкове повідомлення - рішення без змін.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи преюдиційність обставин, встановлених постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2013 року, правомірність податкового повідомлення-рішення № 21301750 від 04 грудня 2012 року, на підставі якого у позивача виникла заборгованість, не підлягає доказуванню в даному провадженні.

Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, сума грошового зобов’язання, визначена податковим повідомленням-рішенням № 21301750 від 04 грудня 2012 року, набула статусу узгодженого боргу в момент набрання постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2013 року законною сили.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як свідчать матеріали справи, 20 березня 2014 року контролюючим органом складено податкову вимогу № 2285-25, на підставі якої подано адміністративний позов до Окружного адміністративного суду міста Києва.

На думку суду, вищезазначені дії відповідача є правомірними та повністю узгоджуються із приписами Податкового кодексу України та наданими йому повноваженнями.

Доводи ж позивача про неотримання копії вищезазначеної вимоги враховані судом, проте, суд наголошує, що такі посилання можуть бути доказовою базовою в межах розгляду справи про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, або доказовою базою для спростування доводів контролюючого органу щодо стягнення податкового боргу.

Обґрунтовуючи позовну заяви, позивач, також, зазначає, що доказом неправомірних дій та заподіяння матеріальних збитків є пред’явлення позивачу адміністративного позову про стягнення податного боргу шляхом стягнення коштів з розрахункових рахунків у розмірі 765425,05 грн. за відсутності документів на підтвердження таких вимог.

Також, позивач зазначає, що відповідачем подано вищевказаний адміністративний позов поза межами строку, встановленого процесуальним законодавством для подання звернень до адміністративного суду суб’єктом владних повноважень у випадках, передбачених законом, а саме – заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю), якщо вони можуть бути застосовані виключно за рішенням суду.

Відповідно до статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства; подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, питання дотримання строків подання позову, вирішується головуючим суддею на етапі прийнятті адміністративного позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі. Заперечення можуть бити включені до апеляційної скарги в разі її подання.

З урахуванням викладеного, позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача по нарахуванню штрафних санкцій, викладених у адміністративному позові до позивача “Про стягнення податкового боргу шляхом стягнення коштів з розрахункових рахунків у розмірі 765425,05 грн.” не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Враховуючи, встановлену в даному провадженні правомірність дій контролюючого органу, вимоги про визнання шкоди, заподіяної позивачу протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень, а саме – поданням до суду адміністративного позову до позивача “Про стягнення податкового боргу шляхом стягнення коштів з розрахункових рахунків у розмірі 765425,05 грн.” та її відшкодування, у розмірі, що адекватна сумі незаконно нарахованого відповідачем, податкового боргу позивачу, не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що як встановлено частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто, спірним правовідносинам, що можуть бути предметом розгляду в адміністративних справах, повинні бути притаманні такі ознаки як порушення прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що вчинені обов’язково у сфері публічно-правових відносин.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України під поняттям адміністративний позов визначено - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

З огляду на приписи пункту 6 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, що відносяться до сфери публічно-правових відносин та порушують права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Слід зазначити, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантується кожному (в тому числі юридичним особам) статтею 55 Конституції України.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до частини 1 статті 6 цього ж Закону усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і неупередженим судом. Зазначений принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально – правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) суб’єкта владних повноважень.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведена правомірність дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Повного товариства «Золотий ломбард «Фінансовий супермаркет «Аріс» і компанія» не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову Повного товариства "Золотий ломбард "Фінансовий супермаркет "АРІС" і компанія відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник

Повний текст постанови виготовлено 23.03.2015 року.