Справа № 759/1807/15-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шум Л.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Справа: № 759/1807/15-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва ( далі - відповідач ) про зобов'язання відповідача провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії державного службовця з 23.05.2011 р. у розмірі 80 % суми заробітної плати з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань і винагороди за сумлінну безперервну працю, зразкове виконання трудових обов'язків та індексації, з яких справлялися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку УПФУ в Святошинському районі м. Києва та отримує пенсію державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу», з 23.05.2011 р.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про включення до складу її заробітної плати, з розміру якої здійснюється обчислення пенсії, сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань і винагороди за сумлінну безперервну працю, зразкове виконання трудових обов'язків та індексації, з яких справлялися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

30.01.2015 р. УПФУ в Святошинському районі м. Києва своїм листом №49/08/с-40 повідомило позивача про відмову в задоволенні її вимог.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що суми виплат позивача, на які були нараховані та сплачені страхові внески, підлягають урахуванню при обчисленні його пенсії.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, однак, вважає, що судом було неправильно визначено дату, з якої позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про державну службу» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема, призначення позивачу пенсії ( далі - Закон № 3723-XII ), «Про оплату праці» ( далі - Закон № 108/95-ВР ), «Про пенсійне забезпечення» ( далі - Закон № 1788-XII ), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( далі - Закон № 1058-IV ).

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 37 Закону № 3723-XII, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

У частині 2 статті 37-1 цього Закону закріплено, що перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Частиною 1 статті 1 Закону № 108/95-ВР передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до положень частини 2 статті 33 Закону № 3723-XII, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону № 1788-XII, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У статті 41 Закону № 1058-IV визначено, що до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що отримувані державним службовцем суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічні висновки були викладені Верховним Судом України в постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 21-314а14, яке у відповідності з частиною 1 статті 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, оскільки єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування був нарахований на всі виплати, отримані позивачем за місцем роботи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками від 26.01.2015 р. № 410/35-02/07 та № 411/35-02/07 / а.с. 10-13 /, то в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для врахування відповідачем сум виплат , вказаних у цих довідках, при обчисленні пенсії ОСОБА_2

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позовних вимог за період з 05.08.2014 р.

При цьому, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, діючи всупереч приписам частини 2 статті 72 КАС України, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження, не надав суду жодних доказів, не навів будь-яких інших доводів, які б спростовували наведену аргументацію, та не переконав судову колегію у своїй правоті.

Тож, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення в частині задоволення позовних вимог з 05.08.2014 р. було повно встановлено обставини справи, а рішення суду в цій частині ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності з вимогами ст. 159 КАС України та, згідно зі ст. 200 КАС України, та підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги та погоджується з доводами апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 99, 100 КАС України при визначенні дати, з якої адміністративний позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, судова колегія встановила, що ОСОБА_2 звернулась до суду з даним адміністративним позовом 04.02.2015 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року.

У своєму адміністративному позові ОСОБА_2 просила суд про задоволення її позовних вимог з 23.05.2011 р.

При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України закріплено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, регламентований адміністративним процесуальним законодавством шестимісячний строк звернення з адміністративним позовом до суду може бути поновлений судом виключно за наявності поважних причин його пропуску. За відсутності таких причин суд повинен залишити позовну заяву без розгляду.

Виходячи з викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що позовні вимоги за період з 23.05.2011 р. по 04.08.2014 р. були заявлені позивачем поза межами строку звернення до адміністративного суду.

При цьому, при зверненні до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом ОСОБА_2 не заявляла клопотання про поновлення пропущеного нею строку звернення до суду та взагалі не вказала причини його пропуску.

Судова колегія вважає, що наведені обставини помилково не були враховані судом першої інстанції, що призвело до порушення ним вищенаведених норм процесуального права.

З огляду на це та з урахуванням приписів п. 9 ч. 1 ст. 155 та ч. 1 ст. 203 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову суду в частині задоволення позовних вимог за період з 23.05.2011 р. по 04.08.2014 р., а позовні вимоги ОСОБА_2 за цей період часу залишити без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія вважає, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва підлягає задоволенню частково, постанова Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року в частині задоволення позовних вимог за період з 23.05.2011 р. по 04.08.2014 р. включно скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року в частині задоволення позовних вимог за період з 23.05.2011 р. по 04.08.2014 р. включно скасувати, а позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала в частині скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовних вимог без розгляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Ухвала в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.