Справа № 823/280/15
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року справа № 823/280/15

м. Черкаси

13 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

при секретарі - Дудці Г.О.,

за участю представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю "Октан Трейд" Костенка В.В. - за довіреністю,

представника відповідача державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області Барабаш О.П. - за довіреністю,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Октан Трейд" до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Октан Трейд", в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 09.10.2014 №1.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи їх тим, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки від 22.09.2014 №357/23-01-22-04/37106146, яким встановлено заниження податку на додану вартість за липень 2014 року на суму 714771,00 грн., внаслідок безпідставного відображення у податковому обліку господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю "Антарес" за договором поставки нафтопродуктів.

Представник позивача зазначає, що висновки акту перевірки не відповідають нормам чинного законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами та даними господарської діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Октан Трейд", з огляду на те, що згідно вимог Податкового кодексу України нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є єдиною і достатньою підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства та виписки особою, що має на це право. Факт поставки нафтопродуктів контрагентом позивача в повній мірі підтверджується належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку: податковою накладною, актом приймання-передачі.

Крім того, реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "Антарес" підтверджують документи щодо якості нафтопродуктів, їх перевезення та зберігання, зокрема, сертифікати відповідності; договори перевезення вантажів з ТОВ «Гарант Ресурс» та ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс», товарно-транспортні накладні, реєстр товарно-транспортних накладних; договір зберігання нафтопродуктів, акти приймання-передачі товару на зберігання, тощо.

Представник відповідача проти заявленого адміністративного позову заперечує, мотивуючи це тим, що висновки акту перевірки від 22.09.2014 №357/23-01-22-04/37106146 ґрунтуються на акті ДПІ Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 21.08.2014 №175/04-61-22-2/31037491 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Антарес» (код за ) з питань документального підтвердження господарських відносин за період з 01.07.2014 по 31.07.2014», в якому встановлено відсутність юридичної особи за своїм місцезнаходженням; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, власного чи орендованого нерухомого майна.

Крім того, предстанвик відповідача зазначив, що товарно-транспортні накладні не підтверджують, що перевозились саме нафтопродукти, що належали ТОВ «Антарес». Також відсутні документальні докази транспортування нафтопродуктів ТОВ «Антарес» до місця поставки. Сертифікати відповідності заводу-виробника на нафтопродукти під час перевірки не надавались.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Октан Трейд" як суб'єкт господарювання - юридична особа зареєстроване 20.05.2010; ; взято на податковий облік 21.05.2010 за №26744; є платником податку на додану вартість згідно свідоцтва від 06.07.2010 №100291590, індивідуальний податковий номер 15.

З 09.09.2014 по 15.09.2014 посадовою особою державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Октан Трейд" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при проведенні взаємовідносин з ТОВ "Антарес" () за період з 01.07.2014 по 31.07.2014.

За результатами перевірки позивача, ДПІ у м. Черкасах складено акт від 22.09.2014 №357/23-01-22-04/37106146 (далі по тексту - акт перевірки), в якому встановлено порушення: пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 та пунктів 201.1, 201.4, 201.7, 201.8, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за липень 2014 року на суму 714771,00 грн.

На підставі акта перевірки державною податковою інспекцією у м. Черкасах винесено податкове повідомлення-рішення від 09.10.2014 №1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1072157,00 грн., в тому числі за основним платежем 714771,00 грн., за штрафними санкціями 357386,00 грн.

Вирішуючи даний спір, з огляду на аргументацію позивача, суд враховує, що згідно п.44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999р. визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 р. господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Таким чином, наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною умовою формування податкового кредиту, оскільки відповідні наслідки у податковому обліку платника податків створюють вчинювані платником податку господарські операції. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що 01.07.2014 між позивачем (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Антарес» (Постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів №ДГ-0107-31 (далі - Договір), згідно з яким Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов Договору.

Згідно п. 1.2 Договору номенклатура, кількість, ціна Товару та строк поставки визначаються Сторонами у Додаткових угодах до Договору, які є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору, поставка Товару здійснюється на основі заяви Покупця та підписаної Сторонами Додаткової угоди до Договору.

Відповідні заяви на поставку Товару позивач до суду не надав.

Згідно з п. 4.2 Договору Товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах: EXW-резервуари нафобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (ІНКОТЕРМС-2010).

Відповідно до Додаткової угоди №00067 від 01.07.2014 до договору №ДГ-0107-31 від 01.07.2014 Постачальник зобов'язується поставити на умовах EXW, а Покупець прийняти до 31.07.2014 наступні види товарів:

- бензин автомобільний підвищеної якості А-92-Євро виду ІІ класу С код товару зг. з УКТЗЕД в кількості 23,765 т на загальну суму 510591,03 грн.;

- бензин автомобільний підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D код товару зг. з УКТЗЕД в кількості 70,989 т на загальну суму 1514195,37 грн.;

- бензин автомобільний підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D код товару зг. з УКТЗЕД в кількості 4,639 т на загальну суму 99965,81 грн.;

- паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки С виду ІІ код товару зг. з УКТ ЗЕД в кількості 26,644 т на загальну суму 523900,97 грн.;

- паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ код товару зг. з УКТ ЗЕД в кількості 47,053 т на загальну суму 925203,14 грн.

Згідно з Додатковою угодою загальна вартість Товару складає 4288627,58 грн., в тому числі ПДВ 714771,26 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного, відповідно до умов Інкотермс 2010 (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати) термін EXW англ. Ex Works, або Франко завод (…назва місця) означає, що продавець виконує своє зобов'язання по постачанню, коли він передає товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (заводі, фабриці, складі і т.п.). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, наданий покупцем, а також за митне очищення товару для ввезення, якщо не обумовлено інше, покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення.

Суд вважає, що предметом доказування для цілей підтвердження податкового кредиту на умовах поставки франко-склад є доведення передачі нафтопродуктів на умовах франко-склад (на нафтобазі).

Проте, з метою повного з'ясування всіх обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення спору, у тому числі щодо руху нафтопродуктів та в контексті перевірки фактичного здійснення спірних операцій, судом досліджено також матеріали щодо відносин позивача з нафтобазою, відносини щодо перевезення нафтопродуктів, перевірки їх якості та кількості під час приймання, зберігання, відпуску та встановлено наступне.

Відповідно до п. 4.5 Договору Сторони укладають акти прийому-передачі товару, в яких вказують найменування, кількість, ціну і вартість переданого товару. Сторони можуть укладати акти прийому-передачі товару, що переданий протягом визначеного в такому акті періоду часу (п. 4.5 Договору).

На підтвердження виконання Договору у липні 2014 року позивачем до суду надані:

- податкова накладна №69 від 31.07.2014 на поставку безину та дизельного палива на загальну суму 4288627,58 грн., в тому числі ПДВ 714771,26 грн.;

- акт приймання-передачі нафтопродуктів від 31.07.2014 №00067 в кількості 173,090 т на загальну суму 4288627,58 грн., в тому числі ПДВ 714771,26 грн.

Згідно листа ТОВ «Антарес» №67/07-А від 01.07.2014, до відома позивача доводиться, що нафтопродукти, придбані ТОВ «Октан Трейд» згідно договору №ДГ-0107-31 від 01.07.2014 знаходяться на зберіганні в ПАТ «Дніпронафтопродукт», у якого можуть бути отримані в будь-який час на протязі дії вищевказаного договору; ПАТ «Дніпронафтопродукт» про перехід права власності повідомлений.

Суд звернув увагу, що вказаний лист не містить інформації про місцезнаходження такої нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт».

Під час судового розгляду справи представник позивача пояснював, що переміщення товару від ТОВ «Антарес» до ТОВ «Октан Трейд» не відбулось, передача прав на товар відбувалась на складах зберігача. Після передачі Товару, останній транспортувався на АЗС товариства з обмеженою відповідальністю «Октан Трейд» силами покупця.

Передача нафтопродуктів від продавця покупцеві підтверджується актом №00067 від 31.07.2014 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів. Вказаний акт є зведеним документом та включає весь обсяг нафтопродуктів, які були протягом відповідного періоду поставки (місяця) відвантажені з нафтобаз - ПАТ «Дніпронафтопродукт» та перевезені позивачем на АЗС.

Суд скептично оцінює зведений акт приймання-передачі нафтопродуктів №00067 за липень 2014 року про передачу бензину та дизельного палива від ТОВ «Антарес» до ТОВ «Октан Трейд» на загальну суму 4288627,58 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 714771,26 грн., з огляду на те, що з останнього не вбачається зрозумілим, коли конкретно було здійснено поставку Товару. У вказаному акті визначено лише: «протягом періоду липень 2014 року», дата складання акту - 31.07.2014.

Також, у вказаному акті відсутня місце його складання, у зв'язку з чим не вбачається зрозумілим, де конкретно відбувалась передача Товару (адреса). Водночас, згідно з товарно-транспортними накладними на перевезення вказаного Товару, пункт навантаження: м.Кременчук, проїзд Гулузевий, 80, ТОВ «Еквіта» (дог. №3220 від 04.01.2013 з ПАТ «Дніпронафтопродут»).

Судом встановлено, що транспортування нафтопродуктів від місця їх зберігання (нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт») до АЗС товариства з обмеженою відповідальністю «Октан Трейд» здійснювалось силами позивача за:

- договором перевезення вантажів автомобільним транспортом від 20.06.2013, укладеним між ТОВ «Гарант Ресурс» (Перевізник) та ТОВ «Октан Трейд» (Замовник), за яким Перевізник зобов'язується прийняти, а Замовник надати для перевезення вантаж в обсязі і порядку, встановленому умовами даного договору;

- договором №343 перевезення вантажів автомобільним транспортом від 11.08.2010, укладеним між позивачем (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Кременчукнафтопродуктсервіс» (Перевізник), згідно з яким Перевізник зобов'язується доставляти ввірений йому для перевезення вантаж до пункту призначення та видавати його особі, як має право на отримання вантажу, а Замовник зобов'язується оплатити послуги перевезення в повному обсязі та в порядку, який передбачений цим Договором.

Згідно товарно-транспортних накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, транспортування нафтопродуктів від складу зберігача до АЗС позивача за Договором повністю здійснено у період з 02.07.2014 по 15.07.2014, тобто до їх передачі від ТОВ «Антарес» до ТОВ «Октан Трейд», та відповідно переходу права власності на Товар.

На підтвердження зберігання Товару позивачем надано до суду:

- договір зберігання №0208/10-18 від 02.08.2010, укладений між відкритим акціонерним товариством «Дніпронафтопродукт» (Зберігач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Октан Трейд» (Поклажодавець), згідно з яким Зберігач зобов'язується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності (далі - Товар), які передаються Поклажодавцем, і повернути їх Поклажодавцеві у схоронності за першою його вимогою;

- акти від 31.07.2014 приймання-передачі нафтопродуктів по договору зберігання №0208/10-18 від 02.08.2010, складені ПАТ «Дніпронафтопродукт» (Зберігач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Октан Трейд» (Поклажодавець), відповідно до якого у період з 01.07.2014 по 31.07.2014 Зберігач прийняв на зберіганння, а Поклажодавець передав нафтопродукти в кількості 272,796 т.;

- платіжне доручення на оплату послуг зберігання на суму 13191,32 грн.

Суд звернув увагу, що згідно вищезгаданого акту прийому-передачі у липні 2014 року Зберігач додатково прийняв бензин автомобільний А-92 Євро вид І класа В в кількості 99,706 т, який не передбачений Додатковою угодою, податковою накладною від 31.07.2014, та актом приймання-передачі від 31.07.2014.

На думку суду, вказана обставина свідчить про те, що позивач додатково отримував Товар від інших Постачальників.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлений Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (далі - Інструкція №281/171/578/155).

Вимоги Інструкції №281/171/578/155 є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Суд вважає, що вимоги даної Інструкції є обов'язковими для позивача, оскільки останній здійснював закупівлю, зберігання та реалізацію нафтопродуктів.

Згідно з п. 4.2 розділу 4 Інструкції №281/171/578/155 облік нафти і нафтопродуктів на НПЗ, підприємствах із забезпечення нафтопродуктами, підприємствах нафтопровідного і нафтопродуктопровідного транспорту, наливних пунктах ведеться в одиницях маси, а на АЗС - одиницях об'єму. Для визначення маси та об'єму нафти і нафтопродуктів можуть використовуватися об'ємно-масовий статичний, об'ємно-масовий динамічний, прямий масовий (статичне зважування та зважування під час руху) і об'ємний методи вимірювань відповідно до вимог ГОСТ 26976.

Відповідно до вимог пп. 4.2.4 п. 4.2 розділу 4 Інструкції №281/171/578/155 прямим (ваговим) методом вимірюють масу нафти і нафтопродуктів у тарі та транспортних засобах шляхом зважування на вагах (залізничних та автомобільних цистерн) для статичного зважування середнього класу точності за ГОСТ 29329-92 "Весы для статического взвешивания. Общие технические требования" з кількістю повірочних поділок не менше ніж 3000.

Приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю згідно з п.п .5.1.1 п. 5.1 розділу 5 Інструкції №281/171/578/155 здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо.

Забороняється здійснювати одночасно приймання та відпуск нафти і нафтопродукту з одного і того самого резервуара у випадках, коли за результатами вимірювань у резервуарах проводяться їх приймання та відпуск (підп.5.1.2 п.5.1 розділу 5 Інструкції №281/171/578/155).

Порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом врегульовано п.5.4 розділу 5 Інструкції №281/171/578/155. Перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за N 128/2568, та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования".

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою №1-ТТН (нафтопродукт) (далі -ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом. Маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Оскільки позивач не надав доказів перевірки якості та кількості придбаного товару, отже не довів наявності змін майнового стану, у зв'язку з вищезазначеними правочинами.

Відпуск нафти і нафтопродуктів згідно з п. 7.2 розділу 7 Інструкції №281/171/578/155 здійснюється шляхом їх відвантаження споживачам магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, водним, залізничним і автомобільним транспортом.

Згідно з положеннями пункту 7.5 Інструкції №281/171/578/155 нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем. Контролювання наливання нафти або нафтопродуктів здійснює оператор автоматизованої системи наливу, а кількість налитого до міри повної місткості продукту здійснюється водієм автоцистерни на підставі договору постачання.

Відпуск нафти або нафтопродуктів до мір повної місткості здійснюється лише за наявності свідоцтва про її повірку. За наявності простроченого свідоцтва про повірку відпуск нафти або нафтопродуктів до мір повної місткості забороняється. Відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється товарно-транспортними накладними (далі - ТТН) у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства. Відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників.

У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

Заміну однієї марки та виду нафти або нафтопродукту іншою або дописування у ТТН нових найменувань і марок нафтопродуктів заборонено. ТТН на відпущені зі складу нафту або нафтопродукти здаються до бухгалтерської служби не пізніше першої половини наступного дня разом з реєстром, який складається у двох примірниках. Реєстр підписують начальник цеху (старший оператор) та бухгалтер.

На відпущені нафту або нафтопродукти за заданою дозою на автоматизованих системах наливання ТТН оформлюється після завершення наливання за фактичними показниками лічильних механізмів.

Оскільки вид товару є особливо небезпечним вантажем, суд зауважує.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про перевезення небезпечних вантажів" від 6 квітня 2000 року №1644-III перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту. Ст.8 цього Закону передбачено обов'язок перевізника небезпечних вантажів здійснювати в установленому порядку обов'язкове страхування відповідальності суб'єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення таких вантажів; а ст.7 - обов'язок відправника небезпечних вантажів здійснити в установленому порядку страхування відповідальності на випадок настання негативних наслідків перевезення небезпечних вантажів, надавати перевізнику необхідні документи з достовірною інформацією про небезпечний вантаж, а в разі дорожнього перевезення - аварійну картку та інше.

Однак вищевказані докази у позивача відсутні.

Порядок контролювання якості під час приймання, зберігання і відпуску нафти та/або нафтопродуктів врегульовано розділом 6 Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 4 червня 2007 року №271/121 (далі - Інструкція №271/121).

Так, перед поданням транспортних засобів під зливання товарний оператор (або інша відповідальна особа) зобов'язаний проконтролювати справність і чистоту технологічного обладнання, якість підготовки (зачищення) резервуарів, призначених для приймання нафти або нафтопродуктів. Приймання нафтопродукту на однойменний залишок у резервуарі, що не відповідає вимогам нормативних документів, заборонено. Приймання дизельного палива різних марок і видів (за масовою часткою сірки) проводиться в окремі резервуари. У разі приймання дизельного палива на залишок дизельного палива іншої марки та/або виду (за масовою часткою сірки) проводяться лабораторні випробування проби суміші дизельних палив. За результатами випробувань приймається рішення стосовно необхідності проведення перерахування залишку або прийнятого дизельного палива в іншу марку або вид дизельного палива, про що складається акт, у якому вказується причина перерахування.

Указана господарська операція повинна бути відображена в бухгалтерському і складському обліку суб'єкта господарювання у відповідності до положень (стандартів) бухгалтерського обліку в Україні.

З прибуттям транспортних засобів оператор (або інша відповідальна особа) зобов'язаний: порівняти номери та назви транспортних засобів з номерами та назвою, зазначеною в транспортних документах; перевірити наявність та цілісність пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (у разі пломбування транспортних засобів вантажовідправником), чистоту нижніх зливних пристроїв транспортних засобів, наявність маркування на тарі з нафтопродуктами, відповідність маркування відвантажувальним документам та справність тари; перевірити наявність, повноту і правильність заповнення паспортів якості і копій сертифікатів відповідності (на продукти, що підлягають обов'язковій сертифікації в Україні) і перевірити дані паспортів якості на відповідність вимогам нормативних документів.

У разі виявлення будь-яких порушень під час огляду транспортних засобів і тари, що надійшли, та перевірки супровідних документів і якості доставлених нафти та/або нафтопродуктів товарний оператор або інша відповідальна особа зобов'язаний повідомити про це негайно керівника підприємства або вповноважену ним особу. За відсутності паспорта якості допускається приймання нафти та/або нафтопродукту лише до окремих зачищених резервуарів або на залишок однойменного нафтопродукту після встановлення відповідності його якості вимогам нормативних документів на підставі результатів лабораторних випробувань.

Перед прийманням нафти та/або нафтопродукту необхідно: відібрати точкові проби з транспортного засобу і скласти сукупну пробу у відповідності до вимог ДСТУ 4488 та п.4.2 цієї Інструкції для проведення приймально-здавальних і контрольних випробувань; перевірити у пробах нафтопродуктів (візуально) наявність води і механічних домішок; зареєструвати відібрану сукупну пробу нафти та/або нафтопродукту в журналі реєстрації проб за формою №3-НК і провести приймально-здавальні випробування; порівняти дані приймально-здавальних випробувань з даними паспорта якості вантажовідправника і, у разі відсутності розбіжностей, надати дозвіл на зливання нафти та/або нафтопродукту; записати до паспортів якості вантажовідправника і журналу реєстрації проб номери транспортних засобів, якими доставлено нафту або нафтопродукти, а також номери резервуарів, до яких їх злито.

Суд встановив відсутність у позивача вищевказаних доказів.

Для участі в прийманні нафти та/або нафтопродуктів за якістю мають призначатись особи, компетентні за родом діяльності, освітою, досвідом роботи з питань контролювання їх якості. У представника вантажовідправника має бути доручення, оформлене у відповідності до чинного законодавства України (підп. 6.1.15-6.1.16 п.6.1 розділу 6 Інструкції №271/121).

До акта приймання нафти та/або нафтопродукту за якістю за формою №14-НК, складеного у відповідності до вимог цієї Інструкції, згідно з підп.6.1.22 п.6.1 розділу 6 Інструкції №271/121 мають бути додані: паспорт якості нафти та/або нафтопродукту вантажовідправника і копія сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання іноземного сертифіката (якщо продукт підлягає обов'язковій сертифікації в Україні); транспортний документ (накладна, коносамент); пакувальні ярлики з тарних місць, у яких розміщено розфасовані нафтопродукти неналежної якості; документи, що підтверджують повноваження учасників у прийманні нафти та/або нафтопродуктів за якістю; паспорт якості, виданий випробувальною лабораторією згідно з результатами випробувань нестандартних нафти та/або нафтопродуктів, та акт відбирання проби; інші документи (за наявності), що свідчать про причини псування і невідповідності якості нафти та/або нафтопродуктів.

Надані позивачем сертифікати відповідності не є належним доказами у справі, оскільки видані на інші партії товару та іншому, ніж ТОВ "Антарес" чи його постачальники, підприємству.

За відсутності необхідних документів, висновки відповідача про відсутність у позивача доказів переміщення придбаного у відповідного контрагента бензину та палива, доказів перевірки його кількості, виду та якості знайшли своє підтвердження у судових засіданнях.

Згідно з вимогами п. 6.1 розділу 6 Інструкції №281/171/578/155 на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів винятково резервуарами місткістю до 100 м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Сторінки журналу нумеруються, шнуруються і скріплюються печаткою та підписом керівника підприємства (організації). Дизельне паливо різних видів (залежно від масової частки сірки) повинно зберігатися в окремих резервуарах.

Нафта та нафтопродукти мають зберігатись відповідно до вимог ДСТУ 4454.

Згідно п. 14.3 Інструкції №281/171/578/155 облік нафти і нафтопродуктів у фізичних величинах (за об'ємом, масою) ведеться безпосередньо матеріально відповідальними особами, а бухгалтерська служба підприємства здійснює їх кількісно-грошовий облік.

Відповідно до п. 14.4 Інструкції №281/171/578/155 матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100 м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Пункт 14.5 Інструкції №281/171/578/155 визначає, що приймання нафти і нафтопродуктів, які не належать підприємству, також відображається в журналі обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП.

Суд зазначає, що позивач не надав до суду журналу реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою № 7-НП, книгу кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою № 31-НП, журналу обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою № 6-НП, що передбачено Інструкцією №281/171/578/155.

Щодо проведення розрахунку за Товар по Договору, суд встановив.

Відповідно до п. 5.1 Договору Покупець здійснює оплату за Товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальнкиа, протягом 120 днів з дати підписання акту прийому-передачі Товару або інших документів.

Оплата здійснюється на підставі встановленого Постачальником рахунку, або на інших умовах, передбаченх діючим законодавством (п. 5.2 Договору).

Згідно Акту звірки №АСВ-3 від 08.12.2014 взаємних розрахунків за станом на 31.07.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «Антарес» і товариством з обмеженою відповідальністю «Октан Трейд», заборгованість останнього за договором поставки №ДГ-0107-31 від 01.07.2014 складає 4288627,58 грн.

Під час судового розгляду справи представник відповідача пояснював, що згідно Додаткової угоди до Договору поставки №ДГ-0107-31 від 01.07.2014 оплата за поставлений товар ТОВ «Антарес» для ТОВ «Октан Трейд» можлива до 31.07.2015.

Враховуючи значну вартість Товару за Договором, суд вважає, що відсутність хоча б часткової проплати за ним ставить під сумнів реальність здійснення вказаних господарських операцій між ТОВ «Октан Трейд» та ТОВ «Антарес».

За вказаних обставин, позивачем не доведено, а судом не встановлено, передачу нафтопродуктів на умовах франко-склад (на нафтобазі) від товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес» до товариства з обмеженою відповідальністю «Октан Трейд» за Договором.

Щодо податкової правосуб'єктності товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес», судом встановлено.

Відповідно до акту ДПІ Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 21.08.2014 №175/04-61-22-2/31037491 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Антарес» (код за ) з питань документального підтвердження господарських відносин за період з 01.07.2014 по 31.07.2014», товариство з обмеженою відповідальністю «Антарес» зареєстроване 22.06.2010; взято на податковий облік 11.07.2010 за №3718; свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 08.05.2014 №200173794, індивідуальний податковий номер 16; основний вид діяльності - оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (46.71).

З вказаного акту вбачається, що в результаті моніторингу даних Єдиного реєстру податкових накладних по операціях за липень 2014 року 15.08.2014 з 22 години 26 хвилин по 22 годину 29 хвилин встановлено реєстрацію 147 податкових накладних підприємством ТОВ «Антарес» на 91 контрагента на загальну суму ПДВ 114183,0 тис. грн.

Також в акті ДПІ Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська встановлено: відсутність ТОВ «Антарес» за податковою адресою (м. Дніпропетровськ, вул. Миронова, буд. 4, оф. 507); відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, власного чи орендованого нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене зроблено висновок, що за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 відсутній факт реального вчинення господарських операцій між ТОВ «Антарес» та контрагентами-покупцями.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ТОВ "Антарес" не поставляло позивачу бензин та дизельне паливо і лише надало останньому бухгалтерські документи, податкову накладну, з метою формування податкового кредиту для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодексом адміністративного судочинства України (частина третя статті 2) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Встановленими у судовому засіданні обставинами підтверджується, що податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 09.10.2014 №1 є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Октан Трейд", ідентифікаційний код 37106146, до Державного бюджету України 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 23.03.2015.