Справа № 808/1107/15
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року о 15 год. 25 хв.Справа № 808/1107/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - 1 - не з'явився

відповідача - 2 - не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області,

старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області Головного управління юстиції у Запорізькій області Манзенко Т.Л.,

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 (далі - позивач) до відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області Головного управління юстиції у Запорізькій області (далі - відповідач-1) до Старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області Головного управління юстиції у Запорізькій області Манзенко Т.Л. (далі - відповідач-2), в якому позивач просить суд: визнати протиправною відмову відповідача-2 у знятті арешту з майна позивача викладеного в листі №345 від 06.02.2015; зобов'язати відповідача-2 зняти арешт з об'єкту незавершеного будівництва спорткомплексу АДРЕСА_1, шляхом винесення постанови про зняття арешту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, 05 лютого 2015 року ОСОБА_1, як власник майна звернувся до відповідача з заявою про знят тя арешту з належному йому майна, у зв'язку з перешкодою у вчиненні ним свого права власності, однак отримав письмову відмову старшого державного виконавця відділу Манзенко Т.Л., мотиво вану тим, що позивач не є стороною виконавчого провадження № 38190358. Позивач вважає таку відмову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області Головного управління юстиції у Запорізькій області протиправною.

Позивач в судове засідання не прибув, 12 березня 2015 року надав до суду заяву в якій просить суд розглянути за його відсутності, адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не прибув, 06 березня 2015 року подав до суду заперечення відповідно до яких зазначає, що 05 лютого 2015 року до відповідача 1, від представника позивача надійшла заява щодо зняття арешту з об'єкту незавершеного будівництва спорткомплексу АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, ОСОБА_4, накладеного під час виконання виконавчого провадження у № 38190358 відділом державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області. Старшим державним виконавцем відділу ОСОБА_2 вищевказану заяву розглянуто та надано відповідь про неможливість надати інформацію по виконавчим провадженням, за якими боржником виступає ОСОБА_3 з огляду на те, що у відповідності до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем за виконавчим провадженням № 38190358 є ТОВ Енергетична компанія «Вінд-Степ», боржником - ОСОБА_3. Відповідач вказує на те, що ні представник (ОСОБА_5) ні особа, інтереси якої останній представляв (ОСОБА_1) не виступає жодною із сторін виконавчого провадження. Крім того зазначає, що статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» чітко зазначені обставини, які зумовлюють зняття арешту з майна, а саме закінчення виконавчого провадження. Вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження міститься у статті 49 Закону. Тобто, заяву позивача розглянуто, інформацію надано за змістом, що відповідає чинному законодавству. Підстави для звільнення майна з-під арешту, а саме з однієї другої частини недобудованої будівлі спорткомплексу літ В-4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 - відсутні.

Представник відповідача-1 просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Представник відповідача-2 в судове засідання 12 березня 2015 року не з'явився, клопотань та заяв від відповідача-2 на адресу суду не надходило, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1 ст.41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

22 квітня 2014 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя розглянув цивільну справу № 335/7530/13-ц 2/335/117/2014 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, 3-ті особи: Відділ державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "Вінд-Степ" про поділ майна подружжя, визнання права власності на частку майна подружжя та виключення частки майна з під арешту та задовольнив позов частково. Зокрема, вказаним судовим рішенням майно у вигляді недобудованого приміщення спорткомплексу АДРЕСА_1 - визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також знято арешт та заборону на відчуження (виключено з акту опису), накладені постановою Державного виконавця Вільнянського районного управління юстиції ВП №38190358 від 07.06.2013 з однієї другої частини недобудованого приміщення спорткомплексу АДРЕСА_1.

05 червня 2014 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя внесено виправлення у рішенні від 22 квітня 2014 року по справі №335/5160/14-ц провадження 2/355/1448/2014, відповідно до якого суд в резолютивній часті ухвали зазначив «вважати правильним тип спірного нерухомого майна, як «недобудована будівля спорткомплексу АДРЕСА_1», замість помилково зазначеного «недобудоване приміщення спорткомплексу АДРЕСА_1».

12 грудня 2014 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/5160/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору позики удаваним таким, що приховував договір комісії та визнання права власності - задоволено позовні вимоги та визнано право власності на об'єкт незавершеного будівництва спорткомплексу АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, рішення набрало законної сили.

27 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області з метою реєстрації права власності на вказаний об'єкт, од нак отримав відмову в зв'язку з поданням заяви після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, а саме арешту ВДВС Вільнянського РУЮ Запорізької області №7375008 від 17 жовтня 2014 року у виконавчому провадженні №38190358.

05 лютого 2015 року ОСОБА_1, як власник майна звернувся до відповідача з заявою про знят тя арешту з належного йому майна, в зв'язку з перешкодою у вчиненні ним свого права власності.

Однак отримав письмову відмову старшого державного виконавця відділу Манзенко Т.Л., мотиво вану тим, що він не є стороною виконавчого провадження №38190358.

Не погодившись з таким рішенням суб'єкту владних повноважень, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в їх частині, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За правилами ч.1 ст. 8 Закону України №606-XIV сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

За визначенням частини 1 статті 17 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Суд зазначає, що в розумінні вищевказаних норм, ОСОБА_1 не є ні стороною виконавчого провадження №38190358, ні учасником зазначеного виконавчого провадження.

Частина 1 статті 19 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 встановлює, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника (ч.2 ст. 19 Закону України № 606-XIV від 21.04.1999).

Згідно з частиною 3 статті 19 Закону України № 606-XIV від 21.04.1999 у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу (частина 1 статті 20 Закону України №606-XIV від 21.04.1999).

Частиною 1 ст. 11 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч.2 ст. 11 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 5 ч.3 ст. 11 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення( ч.1 ст. 57 Закону України №606-XIV від 21.04.1999).

Відповідно до ч.2 ст. 57 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно частини 1 статті 52 Закону України № 606-XIV від 21.04.1999 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (частина 5 статті 52 Закон України № 606-XIV від 21.04.1999).

Аналізуючи Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 суд дійшов висновку, що обтяження накладається на майно боржника, тобто на те майно , що перебуває у власності останнього.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження боржником є ОСОБА_3.

Матеріалами адміністративної справи встановлено, що 12 грудня 2014 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/5160/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору позики удаваним таким, що приховував договір комісії та визнання права власності постановлено рішення відповідно до резолютивної частини якого зазначено:

«Визнати за ОСОБА_1 право власності на недобудовану будівлю спорткомплексу АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти які складають різницю між вартістю придбання об'єкта нерухомості та отриманою сумою грошових коштів від ОСОБА_1 в розмірі 463 900 (чотириста шістдесят три тисячі дев'ятисот) гривень.»

Вказане рішення суду набрало законної сили 23 грудня 2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003 правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 статті 317 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003).

За правилами частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.2 статті 319 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

05 лютого 2015 року ОСОБА_1, як власник майна звернувся до відповідача з заявою про знят тя арешту з належного йому майна, в зв'язку з перешкодою у вчиненні ним свого права власності на що тримав відмову Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області

Суд звертає увагу на те, що відповідно до виконавчих проваджень боржником є ОСОБА_3, а майно на яке накладено обтяження відповідачем-1 перебуває у власності ОСОБА_1, який не є стороною виконавчого провадження та на майно якого (з об'єкт незавершеного будівництва спорткомплексу АДРЕСА_1) не може бути накладено жодних обтяжень.

Частина 1 статті 6 Закону України № 606-XIV від 21.04.1999 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Отже, з огляду на вищевикладене суд вважає, що позивачем доведено та відповідачем не заперечується, що ОСОБА_1 є власником об'єкту незавершеного будівництва спорткомплексу АДРЕСА_1, оскільки власник має невід'ємне право розпоряджатися своїм майном через що обтяження з такого майна в розрізі виконавчого провадження №38190358 повинно бути знято. Також суд зазнеачає, що оскільки боржником такого виконавчого провадження є ОСОБА_3, а майно (об'єкт незавершеного будівництва спорткомплексу АДРЕСА_1) не перебуває у її власності, отже воно не може підпадати під обтяження ВП №38190358.

Тому з урахуванням вищезазначеного та виходячи з фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що арешт об'єкту незавершеного будівництва спорткомплексу АДРЕСА_1, накладений на підставі постанови від 27 червня 2014 року ВП №38190358, реєстраційний номер обтяження №7375008 від 17 жовтня 2014 року, - підлягає зняттю.

Щодо визнання протиправною відмову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області Головного управління юстиції у Запорізькій області Манзенко Т.Л. у знятті арешту суд зазначає наступне.

Дії відповідача аналізуються судом на предмет їх правомірності та відповідності вимогам чинного законодавства України станом на момент вчинення цих дій та обсягу доказів та інших фактичних обставин, які існували на цей момент.

Частиною 1 ст. 60 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За правилами ч.2 ст. 60 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту (ч.3 ст. 60 Закону України №606-XIV від 21.04.1999).

Частиною 5 ст. 60 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 встановлено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи ту обставину, що позивач не є стороною виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що відповідач-2 відмовляючи позивачу листом №345 від 06.02.2015 у знятті арешту з об'єкту незавершеного будівництва спорткомплексу АДРЕСА_1 - діяв у межах та на підставі норм законодавства України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, тобто такі дії відповідача-2 - є законними та обґрунтованими, а тому твердження позивача про протиправність таких дій - є безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги в частині знаття арешту з об'єкту незавершеного будівництва спорткомплексу АДРЕСА_1, накладеного на підставі постанови від 27 червня 2014 року ВП №38190358, реєстраційний номер обтяження №7375008 від 17 жовтня 2014 року є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 158-163, 167, 181 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області зняти арешт з недобудованої будівлі спорткомплексу АДРЕСА_1, накладеного на підставі постанови від 27.06.2014 ВП №38190358, реєстраційний номер обтяження №7375008 від-17.10.2014.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Шара