Справа № 826/198/15
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 березня 2015 року 08:30 № 826/198/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс»

до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України

третя особа Київська міська рада

про визнання протиправним рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа Київська міська рада про визнання протиправним рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.09.2013 №55/01-П у справі №97-01/07.13 «Про вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення прийнято протиправно, а тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти заявленого позову заперечив, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято на підставі законодавства та з урахуванням всіх встановлених обставин, окрім того, оскаржуване рішення жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси позивача.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не вказали, клопотання про відкладення судового розгляду справи не подавали. Через канцелярію суду подано пояснення, в яких викладено зміст заперечень проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 24 лютого 2015 року суд по справі перейшов в письмове провадження на підставі частини 6 статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.009.2013 №55/01-П про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції постановлено:

- визнати дії Київської міської ради щодо прийняття рішення від 24.12.2009 № 903/2972 "Про внесення змін до рішень київської міської ради від 08.11.2007 № 1159/3992 "Про затвердження переліку житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Києва, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах" та від 30.10.2008 № 582/582 "Про впорядкування діяльності у сфері поводження з побутовими відходами (крім токсичних та особливо небезпечних) у м. Києві", порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 3 статті 50 та частиною 1 статті 15 закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які полягають у прийнятті рішення, що може призвести до обмеження конкуренції;

- визнати дії Київської міської ради щодо прийняття рішення від 24.12.2009 №903/2972 "Про внесення змін до рішень Київської міської ради від 08.11.2007 № 1159/3992 "Про затвердження переліку житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Києва, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах" та від 30.10.2008 № 582/582 "Про впорядкування діяльності у сфері поводження з побутовими відходами (крім токсичних та особливо небезпечних) у м. Києві", порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 3 статті 50 та частиною 1 статті 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які полягають у прийнятті рішення, що може призвести до спотворення конкуренції;

- зобов'язати Київську міську раду припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, викладене у пунктах 1 та 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом приведення рішення Київської міської ради від 24.12.2009 № 903/2972 "Про внесення змін до рішень Київської міської ради від 08.11.2007 № 1159/3992 "Про затвердження переліку житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Києва, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах" та від 30.10.2008 № 582/582 "Про впорядкування діяльності у сфері поводження з побутовими відходами (крім токсичних та особливо небезпечних) у м. Києві" у відповідність до чинного законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративна колегія Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, розглянувши матеріали справи №91-01/07.13 про порушення Київською міською радою законодавства про захист економічної конкуренції та подання Першого відділу досліджень та розслідувань з попередніми висновками від 20.08.2013 №251, прийняла рішення від 19.09.13р. №55/01-П, яким визнано дії Київської міської ради щодо прийняття рішення від 24.12.2009 №903/2972 «Про внесення змін до рішень Київської міської ради від 08.11.2007 №1159/3992 «Про затвердженя переліку житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Києва, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах» та від 30.10.2008 №582/582 «Про впорядкування діяльності у сфері поводження з побутовими відходами (крім токсичних та особливо небезпечних) у м. Києві», з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п.3 ст.50 та ч.1 ст.15 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які полягають у прийнятті рішення, що може призвести до недопущення конкуренції; визнано дії Київської міської ради щодо прийняття рішення від 24.12.2009 №903/2972 «Про внесення змін до рішень Київської міської ради від 08.11.2007 №1159/3992 «Про затвердження переліку житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Києва, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах» та від 30.10.2008 №582/582 «Про впорядкування діяльності у сфері поводження з побутовими відходами (крім токсичних та особливо небезпечних) у м. Києві», порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п.3 ст.50 та ч.1 ст.15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які підлягають у прийнятті рішення, що може призвести до створення конкуренції; зобов'язано Київську міську раду припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, викладене в п.п.1 та 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом приведення рішення Київської міської ради від 24.12.2009 №903/2972 «Про внесення змін до рішень Київської міської ради від 08.11.2007 №1159/3992 «Про затвердження переліку житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Києві, право на здійснення яких виборюється на конкурсних зачадах» та від 30.10.2008 №582/582 «Про впорядкування діяльності у сфері поводження з побутовими відходами (крім токсичних та особливо небезпечних) у м. Києві» у відповідність до чинного законодавства. Рішення підлягає виконанню у чотиримісячний строк з дня його отримання.

Відповідно до ст.1 Закону України від 26.11.1993, №3659-XII "Про Антимонопольний комітет України" (в реакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Стаття 3 Закону 3659-XII визначає основні завдання Антимонопольного комітету України, якми є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів. (ст.4 Закону №3659-XII).

Відповідно до положень ст.6 Закону №3659-XII, Антимонопольний комітет України утворює територіальні відділення, а в разі необхідності здійснює їх реорганізацію чи ліквідацію. Антимонопольний комітет України і його територіальні відділення становлять систему органів Антимонопольного комітету України, яку очолює Голова Комітету. Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України.

Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. У разі необхідності можуть утворюватись міжобласні територіальні відділення (ст.12 Закону 3659-XII).

За змістом статті 14 Закону №3659-XII Адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має такі повноваження: 1) розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про надання дозволу, надання попередніх висновків стосовно узгоджених дій, проводити розслідування або дослідження за цими заявами і справами; 2) приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення, надавати попередні висновки стосовно узгоджених дій; 3) розглядати справи про адміністративні правопорушення, виносити постанови в цих справах; 10) надавати обов'язкові для розгляду рекомендації органам влади, органам місцевого самоврядування, органам адміністративно-господарського управління та контролю, суб'єктам господарювання, об'єднанням щодо припинення дій або бездіяльності, які містять ознаки порушень законодавства про захист економічної конкуренції, та усунення причин виникнення цих порушень і умов, що їм сприяють;

Адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має право надавати обов'язкові для розгляду рекомендації та вносити до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, установ, організацій, суб'єктів господарювання, об'єднань пропозиції щодо проведення заходів, спрямованих на обмеження монополізму, розвиток підприємництва і конкуренції, запобігання порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, а також щодо припинення дій або бездіяльності, що можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Під час розгляду заяв і справ про узгоджені дії, концентрацію, про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі під час проведення розслідування, дослідження, прийняття розпоряджень, рішень за заявами і справами, здійснення інших повноважень у сфері контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, контролю за узгодженими діями, концентрацією органи та посадові особи Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень керуються лише законодавством про захист економічної конкуренції і є незалежними від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та суб'єктів господарювання, а також політичних партій та інших об'єднань громадян чи їх органів (ст.19 Закону №3659-XII).

Розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.(ст.22 Закону №3659-XII).

Відповідно до положень частини 1 ст.48 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції", за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов'язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; примусовий поділ суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу; блокування цінних паперів; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом'якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб'єктів господарювання на конкуренцію; скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону; оприлюднення відповідачем за власні кошти офіційної інформації Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення стосовно рішення, прийнятого у справі про порушення, в тому числі опублікування рішень у повному обсязі (за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою територіального відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), у строк і спосіб, визначені цим рішенням або законодавством; закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, Київським територіальним відділенням Антимонопольного комітету України на виконання доручення Антимонопольного комітету України від 02.04.13р. №13-01/142 до Указу Президента України від 12.03.13р. №128/2013 "Про національний план дій на 2013 рік щодо впровадження Програми економічних реформ на 2010-2014 роки "Заможне суспільство, конкурентоспроможна економіка, ефективна держава" проводилось дослідження на ринках у сферах поводження з побутовими відходами, зокрема, збору, вивезення, перероблення та захоронення побутових відходів у м. Києві.

За результатами аналізу інформації, наданої Департаментом житлово-комунальної інфраструктури КМДА, відповідачем встановлено, що рішенням Київської міської ради від 24.12.2009 №903/2972 «Про внесення змін до рішень Київської міської ради від 08.11.2007 №1159/3992 «Про затвердження переліку житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Києві, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах» та від 30.10.2008 №582/582 «Про впорядкування діяльності у сфері поводження з побутовими відходами (крім токсичних та особливо небезпечних) у м. Києві» затверджено Положення про виконавця послуг з вивезення побутових відходів та Положення про порядок проведення конкурсів з визначення підприємств-перевізників твердих відходів.

У зв'язку з наведеним, Антимонопольним комітетом України надано Відділенню доручення від 04.06.2013р. №13-01/26 дослідити дії Київської міської ради на відповідність вимогам законодавства про захист економічної конкуренції на ринках послуг з вивезення побутових відходів у місті Києві, та за результатами проведення дослідження вжити заходів, передбачених положеннями законодавства про захист економічної конкуренції.

Розпорядженням адміністративної колегії Відділення від 26.07.2013 №140/01-р розпочато розгляд справи №97-01/07.13 за ознаками Київською міською радою порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п.3 ст.50 та ч.1 ст.15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які полягають у прийнятті будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), що може призвести до обмеження та спотворення конкуренції.

Так, згідно п.3 ст.50 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні дії органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю.

За змістом ч.1. ст.15 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

За положення ст.6 Закону України від 15.01.1999, № 401-XIV "Про столицю України - місто-герой Київ" місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. (ст.2 Закону України від 21.05.1997, № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні").

За ч.2. ст.4 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" суб'єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов'язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Відповідно до положень абз.1, 3 ст.20 Закону №3659-XII, органи влади, органи місцевого самоврядування беруть участь у розробленні та реалізації конкурентної політики, взаємодіють з Антимонопольним комітетом України в питаннях розвитку конкуренції, розроблення регіональних програм економічного розвитку та інформують Антимонопольний комітет України про виконання заходів, пов'язаних з реалізацією конкурентної політики.

Органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов'язані погоджувати з Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями проекти нормативно-правових актів та інших рішень, які можуть вплинути на конкуренцію, зокрема щодо створення суб'єктів господарювання, встановлення і зміни правил їх поведінки на ринку, або такі, що можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на відповідних ринках, а також одержувати дозвіл Антимонопольного комітету України на концентрацію у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 Положення про порядок погодження з органами Антимонопольного комітету України рішень органів державної влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, органів місцевого самоврядування щодо демонополізації економіки, розвитку конкуренції та антимонопольного регулювання" затвердженого розпорядженням Антимонопольний комітет, від 01.04.1994, №4-р, встановлено, що погодженню підлягають рішення з питань: затвердження концепцій комплексних програм стосовно розвитку галузей, регіонів, окремих секторів економіки; затвердження галузевих та регіональних програм ринкових перетворень, демонополізації економіки, підтримки підприємництва, залучення іноземних інвестицій, республіканської (Автономної Республіки Крим), місцевих програм приватизації тощо; визначення або уточнення функцій і повноважень асоціацій, концернів, міжгалузевих, регіональних та інших об'єднань підприємств, місцевих органів виконавчої влади та їх структурних підрозділів щодо суб'єктів господарювання; реструктуризації управління у відповідних галузях народного господарства або економікою регіонів; регулювання підприємницької діяльності, зокрема, встановлення обмежень на провадження окремих її видів, в тому числі шляхом прийняття правил та умов ліцензування тощо; приватизації, корпоратизації, оренди, управління і розпорядження майном, створення холдингових компаній, фінансових посередників тощо у випадках, передбачених законодавством; централізованого розподілу товарів, зобов'язування суб'єктів господарювання до пріоритетного укладання договорів, першочергового постачання товарів певному колу споживачів, встановлення заборон на міжрегіональну реалізацію товарів, інших обмежень прав суб'єктів господарювання щодо придбання та реалізації товарів; надання, обмеження або скасування податкових та інших пільг, дотацій і субсидій для суб'єктів господарювання, здійснення санацій; регулювання зовнішньоекономічної діяльності; запровадження обмежень на інвестиції, в тому числі іноземні; установлення обсягів виробництва або ринку, розподілу ринків з визначенням споживачів та постачальників, застосування інших способів антимонопольного регулювання; установлення порядку визначення цін і тарифів, граничних нормативів рентабельності для об'єктів антимонопольного регулювання; інші рішення, які можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на відповідних ринках.

Рішення органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю про концентрацію та узгоджені дії суб'єктів господарювання приймаються за згодою Комітету в окремо визначеному порядку.

Під час розгляду оскаржуваного рішення, відповідачем встановлено, що воно мало бути обов'язково погоджене з органами Комітету як таке, що може вплинути на конкуренцію на відповідному ринку. Разом з тим, Рішення з органами Комітету, у встановленому порядку, погоджено не було. Окрім того, відповідач посилається на невідповідність оскаржуваного рішення Закону України "Про відходи".

Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України визначає Закон України "Про відходи" від 05.03.1998, № 187/98-ВР "Про відходи".

Відповідно до положень ст.351 Закон України "Про відходи" поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм, стандартів і правил.

Збирання та перевезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

Перевезення побутових відходів здійснюється спеціально обладнаними транспортними засобами.

Орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах визначає виконавця послуг з перевезення побутових відходів з певної території населеного пункту.

Захоронення побутових відходів дозволяється тільки на спеціально обладнаних для цього полігонах/звалищах.

Під час обрання органами місцевого самоврядування або місцевими державними адміністраціями схеми санітарного очищення перевага надається пропозиціям, що передбачають більший ступінь перероблення чи утилізації побутових відходів.

Згідно положень п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.2008, № 1070 "Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів" (в редакції, що діяла, на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець послуг визначається: для об'єктів державної та комунальної власності - за результатом конкурсу, який проводиться відповідно до Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 631 (Офіційний вісник України, 2005 р., №30, ст. 1812); для житлових будинків приватної власності - органом місцевого самоврядування, крім випадків, коли власники будинків виявили бажання визначити виконавця послуг самостійно.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання визначення на конкурсних засадах юридичних осіб, які здійснюють у межах певної території збирання та перевезення побутових відходів спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. (п.55 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР).

Так, чинним законодавством передбачено, що збирання та перевезення побутових відходів здійснюється юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах.

Виходячи з викладеного, вбачається, що дії Київської міської ради, які полягають у прийнятті рішень від 24.12.2009 №903/2972 «Про внесення змін до рішень Київської міської ради від 08.11.2007 №1159/3992 «Про затвердження переліку житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Києві, право на здійснення яких виборюється на конкурсних засадах» та від 30.10.2008 №582/582 «Про впорядкування діяльності у сфері поводження з побутовими відходами (крім токсичних та особливо небезпечних) у м. Києві», є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, які полягають у прийнятті рішення, що може призвести до спотворення конкуренції, а саме за таких умов виконавець може здобути переваги над іншим суб'єктом господарювання не завдяки власним досягненням, що в свою чергу і призводить до спотворення конкуренції.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Позивач стверджує, що в силу ст.60 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" він має статус третьої особи та наділений правом оскаржувати рішення органів Антимонопольного комітету України.

За приписом частини другої статті 39 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції", зокрема: третьою особою є особа, залучена до участі у справі у зв'язку з тим, що рішення може суттєво зачепити її права та інтереси, охоронювані цим Законом; про визнання третьою особою органами Антимонопольного комітету України приймається розпорядження, про що повідомляються особи, які беруть участь у справі.

Однак, як встановлено судом, позивача не було визнано третьою особою органами Антимонопольного комітету України, відповідного розпорядження не приймалося.

Окрім того, Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.14р. по справі №910/23011/14 за позовом Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" про зобов'язання вчинити, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.15р. , зобов'язано Київську міську раду виконати рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.09.13р. №54/01-П, шляхом скасування рішення Київської міської ради від 25.03.10р. №435/3873 "Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів" та призначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у м. Києві відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, викладене свідчить про те, що на момент розгляду даної справи, оскаржуване рішення не виконано Київською міською радою.

У той же час суд звертає увагу, що оскаржуване Рішення породжує права і обов'язки виключно у осіб, яких воно стосується - Київської міської ради, та не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

При цьому суд роз'яснює позивачу, що він не позбавлений права оскаржити будь-які рішення чи дії відповідача або інших осіб, які є наслідком прийняття оскаржуваного Рішення, за умови настання негативних наслідків.

Водночас, суд звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві просить визнати рішення саме нечинними, з урахуванням чого суд звертає увагу на наступне.

Встановлені ж статтями 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України способи захисту порушеного права не є вичерпними, разом з тим, деякі із встановлених способів захисту порушеного права носять обмежений характер і не можуть бути застосовані при виникненні будь-якого спору у сфері публічних правовідносин, так, зокрема, вимога про визнання нечинним акта може стосуватися лише нормативно-правового акта, а про визнання протиправним індивідуального акта. При цьому вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним, скасування) індивідуальних актів не містять різних способів захисту, а є одним і тим же способом, сформульованим у різних словесних формах.

Таким чином, у тих випадках, коли предметом спору є індивідуальний акт, дія або бездіяльність позовною вимогою за правилами Кодексу адміністративного судочинства України має бути визнання такого акта, дії чи бездіяльності протиправними (недійсними, незаконними, неправомірними, скасування такого акту), а в разі оскарження нормативно-правового акта визнання його нечинним.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 17.08.2010 у справі № К-23575/10.

Згідно ч.2 ст.56 Закону України від 11.01.2001, № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Відповідно до ст.59 Закону № 2210-III підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

За таких обставин, суд, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, прийшов до висновку про прийняття оскаржуваного рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.В. Амельохін