Справа № 21-411а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -
при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю: позивача - ОСОБА_11, представника відповідача - Коломієць І.В.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_11 до управління Служби безпеки України в Київській області (далі - управління СБУ, СБУ відповідно) про визнання нечинним рішення та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_11 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним рішення управління СБУ від 6 серпня 2010 року (далі - рішення) про відмову у зарахуванні до вислуги років при призначенні пенсії йому як військовослужбовцю часу навчання у цивільному вищому навчальному закладі - Богуславському педагогічному училищі ім. С.В. Нечуя-Левицького (далі - Педучилище) - із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби. Позивач також просив зобов'язати відповідача зарахувати йому цей період часу до вислуги років при призначенні пенсії.

Позивач вважає, що рішення не відповідає положенням частини другої статті 17 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справі та членам їхніх сімей» (далі - постанова № 393).

Суди попередніх інстанцій встановили, що з 21 серпня 1990 року до 27 червня 1994 року ОСОБА_11 навчався у Педучилищі, після закінчення якого йому присвоєно кваліфікацію «Вчитель початкових класів, організатор роботи з учнівськими об'єднаннями» та видано диплом молодшого спеціаліста.

Згідно з довідкою Міністерства освіти та науки України від 30 березня 2010 року № 93-23/2020 Педучилище у 1991 році відповідно до Закону Української РСР від 23 травня 1991 року № 1060-XII «Про освіту» (далі - Закон № 1060-XII) було вищим навчальним закладом першого рівня акредитації комунальної форми власності.

Спеціальне звання «лейтенант міліції» позивачу було присвоєно у червні 1998 року.

24 березня 2010 року позивач звернувся до управління СБУ з рапортом, у якому просив зарахувати до вислуги років при призначенні пенсії йому як військовослужбовцю час навчання у цивільному вищому навчальному закладі -Педучилищі - із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Листом від 6 серпня 2010 року управління СБУ відмовило позивачу у зарахуванні до вислуги років період навчання у Педучилищі, посилаючись на те, що офіцерське (спеціальне) звання до вступу на військову службу після закінчення навчального закладу йому не присвоювалося.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 29 жовтня 2010 року у задоволенні позову відмовив.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивачу після закінчення вищого учбового закладу не було присвоєно офіцерське звання до вступу на військову службу і він здобув освітньо-кваліфікаційний рівень молодшого спеціаліста після навчання, тому сам період навчання не може бути зарахований до вислуги років при призначенні йому пенсії як військовослужбовцю СБУ.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 10 лютого 2011 року рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове - про задоволення позову: визнав нечинним рішення та зобов'язав управління СБУ зарахувати ОСОБА_11 до вислуги років при призначенні пенсії як військовослужбовцю час навчання у цивільному вищому навчальному закладі - Педучилищі - із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_11, апеляційний суд виходив із того, що зарахування до вислуги років навчання у цивільному вищому навчальному закладі прямо встановлено у Законі № 2262-XII.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 16 квітня 2014 року постанову апеляційного суду скасував, а постанову суду першої інстанції залишив у силі.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2014 року та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

На обґрунтування заяви надав копію постанови Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2013 року (справа № К/33614/10), яка, на думку заявника, підтверджує неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме частини другої статті 17 Закону № 2262-XII та пункту 2 постанови № 393.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що підстав для її задоволення немає.

У справі, що розглядається, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в позові, касаційний суд виходив з положень частини другої статті 17 Закону № 2262-ХІІ та пункту 2 постанови № 393 і дійшов висновку про те, що оскільки після закінчення цивільного вищого навчального закладу позивачу не було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання, то таке навчання не може бути зараховано до вислуги років для призначення йому пенсії як військовослужбовцю.

Водночас у доданій до заяви копії постанови Вищого адміністративного суду України, наданій на підтвердження неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, касаційний суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області про зобов'язання зарахувати до вислуги років при призначенні пенсії час навчання у Комсомольському індустріальному технікумі з 26 червня 1991 року по 30 червня 1992 року із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, виходив із положень Закону № 1060-XII у редакції на час введення його в дію та дійшов висновку про те, що ОСОБА_2, отримавши у червні 1992 року диплом старого зразка про середню спеціальну освіту, має всі права, які встановлені для особи з вищою освітою, тому на підставі частини другої статті 17 Закону № 2262-ХІІ та пункту 2 постанови № 393 ОСОБА_2 має право на зарахування часу навчання у технікумі до вислуги років для призначення пенсії.

Вирішуючи питання про усунення неоднакового застосування зазначених норм права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Питання обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом № 2262-XII та постановою № 393.

Відповідно до частини другої статті 17 зазначеного Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до вислуги років особам офіцерського складу при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Аналогічний порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-XII, встановлено і в пункті 2 постанови № 393.

У наведеному вище тексті норми права розділові знаки і сполучник «також» у сполученні з «а» вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають таке саме значення, як і викладені до зазначеного сполучника. Тобто додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Виходячи з синтаксичної структури речення додатково до вказаної вислуги може бути зарахований час навчання в навчальних закладах, зазначених у статті 17 вказаного вище Закону, якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Таким чином, на підставі аналізу наведених вище норм права та враховуючи особливий статус осіб, які мають право на пенсію військовослужбовця, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України при розгляді цієї справи дійшла висновку про те, що до вислуги років особам, звільненим з військової служби, при призначенні пенсій на умовах Закону № 2262-XII додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік за шість місяців.

Суди встановили, що позивач закінчив навчання у Педучилищі 27 червня 1994 року, яке у 1991 році відповідно до Закону № 1060-XII було вищим навчальним закладом, але не є тим закладом, після якого присвоюється офіцерське звання, а спеціальне звання «лейтенант міліції» йому було присвоєно у червні 1998 року.

Отже, висновок суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, про те, що оскільки після закінчення цивільного вищого навчального закладу позивачу не було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання, то таке навчання не може бути зараховано до вислуги років для призначення пенсії йому як військовослужбовцю, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_11 слід відмовити.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_11 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко
Судді: О.Ф. Волков П.В. Панталієнко
М.І. Гриців О.Б. Прокопенко
О.А. Коротких І.Л. Самсін
О.В. Кривенда О.О. Терлецький
В.Л. Маринченко