Справа № 0670/2070/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2015 р. м. Київ К/800/8524/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року

за заявою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (далі - ВПВР ДВС України) про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення невиплачених коштів,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року старший державний виконавець ВПВР ДВС України звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2012 року в частині зобов'язання Державного Департаменту з питань банкрутства Міністерства економічного розвитку і торгівлі України нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку шляхом визначення твердої грошової суми, яка підлягає виплаті позивачу. та стягненню цієї суми з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року, задоволено заяву старшого державного виконавця ВПВР ДВС України про зміну способу і порядку виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2012 року, шляхом стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_4 33559,20 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У касаційній скарзі Міністерство економічного розвитку і торгівлі України просить скасувати судові рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні заяви державного виконавця. Зазначає, що судами порушено норми процесуального права, зокрема, не враховано постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та неправильно застосовано норми статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та статті 263 КАС України.

ОСОБА_4 у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідач не скористався своїм правом оскаржити рішення суду, а тому суди правильно визначили період заборгованості та суму, що підлягає стягненню. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2012 року зобов'язано Державний Департамент з питань банкрутства Міністерства економічного розвитку і торгівлі України працевлаштувати ОСОБА_4 Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 1396,01 грн заборгованості та зобов'язано нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

25 липня 2012 року Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 2858/12 про зобов'язання Державного Департаменту з питань банкрутства Міністерства економічного розвитку і торгівлі України нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку і 10 жовтня 2012 року старшим державним виконавцем ВПВР ДВС України відкрито виконавче провадження за цим листом.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2013 року проведено заміну боржника на його правонаступника - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Задовольняючи заяву державного виконавця, суди виходили з того, що при виконанні судового рішення в частині зобов'язання боржника нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку виникли труднощі, у зв'язку з чим є необхідність визначити суму боргу та стягнути її із Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Проте, з такими висновками погодитись неможливо.

Частиною 1 статті 263 КАС України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

При цьому, зміна на підставі статті 263 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку на стягнення конкретно визначеної суми є незаконною.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа № 21-394а14), яка відповідно до положень статті 244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Із матеріалів справи видно, що виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2012 року в частині зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку ускладнене внаслідок різного тлумачення сторонами періоду за який повинна бути здійснена така виплата та визначення суми боргу.

За змістом частини першої статті 14 КАС України судові рішення, якими закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюються іменем України.

Отже, проголошення резолютивної частини рішення є завершальною стадією процесу розгляду спору судом першої інстанції і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції цим судом.

При цьому, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Водночас, якщо у своєму рішенні суд не визначив період та суму, що підлягає стягненню на користь позивача відповідно до статті 117 КЗпП України, таке питання не може бути вирішене в порядку частини 1 статті 263 КАС України, оскільки цією нормою передбачено зміну способу виконання рішення, а не зміну його резолютивної частини по суті позовних вимог.

Із змісту заяви старшого державного виконавці ВПВР ДВС України, видно, що останній просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови. В адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (статті 198, 223 КАС України.

На підставі статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

З огляду на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України задовольнити.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року скасувати, постановивши нову ухвалу.

Відмовити у задоволенні заяви старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про зміну способу та порядку виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2012 року в частині зобов'язання Державний Департамент з питань банкрутства Міністерства економічного розвитку і торгівлі України нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук

Д.В. Ліпський

Ю.К. Черпак