Справа № 826/20971/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Шулежка В.П., судді Іщука І.О., судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаремонтне підприємство «УРАРП» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Служби безпеки України про визнання протиправним подання та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з боку ТОВ «Авіаремонтне підприємство «УРАРП» відсутній факт порушення ст. ст. 29 та 46 Повітряного кодексу України, п.п. 1 п. 74, п. 132 постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 401 «Про, затвердження Положення про використання повітряного простору України», п. 4.1 спільного наказу Державіаслужби та Міністерства оборони України від 28.11.2005р. № 897/703 «Про затвердження правил надання експлуатантам дозволів на виліт з аеропортів України та приліт до аеропортів України», оскільки Мінекономрозвитку та Службою безпеки України неправильно застосовано вищезазначені норми законодавства.

Окрім того, позивач вважає, що службові особи Служби безпеки України вийшли за межі своїх повноважень при винесенні подання від 21.10.2014р., на підставі якого Мінекономрозвитку видано оскаржуваний наказ № 1395 від 27.11.2014р.

Позивач звернув увагу, що оскільки дія правил Міжнародної торгівлі Інкотермс-2000 не розповсюджується на договори про надання послуг, то посилання Служби безпеки України на обов’язок позивача по отриманню необхідних дозволів, який нібито виникає на підставі цих правил, не відповідає вимогам діючого законодавства України.

Також, як стверджував позивач, позиція відповідачів про те, що дозвіл Генерального штабу Міністерства оборони України не є підставою для виконання польоту, суперечить вимогам чинного законодавства України.

На думку позивача, відповідачами не дотримано вимоги п. 118 Положення про використання повітряного простору України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. №401, оскільки жодного розслідування фактів порушення повітряного простору України Національним бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами за участю ТОВ «Авіаремонтне підприємство «УРАРП» не здійснювалося, а отже, відсутні підстави для будь-яких звинувачень ТОВ «Авіаремонтне підприємство «УРАРП» у порушенні закону та, відповідно, і підстави для застосування будь-яких санкцій.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях, пояснив суду, що Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» передбачено право застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, у випадках порушення цього Закону або пов'язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки. Відповідно до норм зазначеного Закону вказані санкції застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики, зокрема, за поданням правоохоронних органів.

Таким чином, відповідач 1 зазначає, що отримавши подання Служби безпеки України, яке за змістом і формою відповідало вимогам законодавства у Мінекономрозвитку не було правових підстав для незастосування спеціальної санкції до суб’єкта, вказаного у поданні.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях, та зазначив, що подання Служби безпеки України до Мінекономрозвитку не створює жодних правових наслідків для позивача, не змінює стану його суб’єктивних прав, не породжує настання для нього будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його обов'язки, оскільки адресувалось центральному органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Окрім того, відповідач 2 зазначив, що враховуючи наявність порушень з боку позивача а також те, що право Служби безпеки України щодо підготовки та надсилання центральному органу виконавчої влади з питань економічної політики подань про застосування до суб’єктів господарювання спеціальних санкцій передбачене чинним законодавством України з питань зовнішньоекономічної діяльності, подання є правомірним та законним, а вимоги позивача безпідставними і необґрунтованими.

У судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представники сторін проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечували.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 КАС України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Згідно вказаного подання, Головним управлінням отримано інформацію щодо порушення з боку ТОВ «Авіаремонтне підприємство «УРАРП» чинного законодавства України під час здійснення зовнішньоекономічної діяльності.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» Служба безпеки України зазначила про доцільність розглянути питання щодо застосування до ТОВ «Авіаремонтне підприємство «УРАРП» спеціальної санкції у вигляді режиму індивідуального ліцензування з метою забезпечення державного контролю за виконанням міжнародних польотів повітряними суднами іноземних експлуатантів.

Мінекономрозвитку за поданням Головного управління контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України, виданий наказ від 27.11.2014р. №1395 про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб’єкта зовнішньоекономічної діяльності України - ТОВ «Авіаремонтне підприємство «УРАРП».

Вказаним наказом до позивача - суб’єкта зовнішньоекономічної діяльності України застосовано спеціальну санкцію за порушення статей 29 та 46 Повітряного кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Службу безпеки України» № 2229-XII від 25.03.1992р. Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

В той же час, відповідно до ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» № 959-XII від 16.04.1991р. за порушення цього або пов'язаних з ним законівУкраїни до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції, у вигляді, зокрема застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб'єктами цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій.

Санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів доходів і зборів та контрольно-ревізійної служб, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду.

Таким чином, право Служби безпеки України як правоохоронного органу спеціального призначення наплавляти до центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики подання у разі виявлення порушень передбачено ч. 2 ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України отримано інформацію щодо порушення ТOB «Авіаремонтне підприємство «УРАРП» під час здійснення зовнішньоекономічної діяльності чинного законодавства України та встановлено наступне.

До військового аеродрому «Кульбакіно» (м. Миколаїв) 23.12.2013 р. прибуло цивільне повітряне судно типу Іл-76 (далі - повітряне судно Іл-76) молдовської реєстрації (бортовий №ER-IBZ) для проведення ремонту та технічного обслуговування відповідно до договору від12.12.2013р. №1212/13, укладеного між позивачем та компанією «Technoline (FZC)» (ОАЕ).

Відповідно до підпункту 4.1 Договору № 1212/13 повітряне судно Іл-76 направляється до ТОВ «Авіаремонтне підприємство «УРАРП» на умовах поставки СРТ (Інкотермс-2000), м. Миколаїв, а підпунктом 4.3. визначено, що митне оформлення вказаного повітряного судна здійснює позивач, з можливістю залучення з цією метою третіх осіб.

Виходячи з умов поставки СРТ (Інкотермс-2000), крім митного оформлення, позивач, як імпортер, зобов’язаний був отримати необхідні дозвільні документи для доставки повітряного судна до місця призначення - м. Миколаїв.

При укладанні будь-яких зовнішньоекономічних договорів сторони за спільною згодою, можуть застосовувати офіційні правила Міжнародної торгової палати «Інкотермс-2000» для врегулювання питань та визначення порядку міжнародних перевезень (перетинання державних кордонів, необхідного документального оформлення, отримання дозвільної документації тощо).

Суд зазначає, що враховуючи положення зазначеного договору, твердження позивача про те, що сфера дії Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс-2000» обмежується питаннями, пов’язаними з договором купівлі-продажу і не розповсюджуються на договори про надання послуг є безпідставними та спростовуються пунктом 4 Договору №1212/13, а також сертифікатом кінцевого споживача, проформою-інвойсом, «упаковочним листом», виданими відповідно до Договору № 1212/13 та підписаними позивачем і компанією «Technoline (FZC)» (ОАЕ).

У зв’язку з необхідністю отримати дозвільні документи для доставки повітряного судна до місця призначення (м. Миколаїв), позивач на підставі письмового звернення до Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб) від 10.12.2013р. № 253 отримав дозвіл Генерального штабу на політ у повітряному просторі цивільного повітряного судна Іл-76 до військового аеродрому «Кульбакіно» від 19.03.2014р. № 350/3/351/пс.

В той же час, Служба безпеки України вважає такі дії позивача щодо отримання від Генерального штабу дозволу на виконання зазначеного польоту, а також приліт повітряного судна Іл-76 до військового аеродрому «Кульбакіно» незаконними та здійсненими з порушенням чинного законодавства України в галузі авіації та використання повітряною простору.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Пунктом 4 статті 4 Повітряного кодексу України встановлено, що авіація поділяється на цивільну та державну авіацію.

Відповідно до статей 5, 7, 45 Повітряного кодексу України державне регулювання в галузі цивільної авіації здійснюється уповноваженим органом з питань цивільної авіації (Державна авіаційна служба України, далі Державіаслужби), а в галузі державної - Міністерством оборони України. Правила та порядок організації польотів цивільних повітряних суден установлюються уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Поняття державної авіації та державного повітряного судна визначені пунктами 30 та 31 статті 1 Повітряного кодексу України.

Державна авіація - авіація, що використовує повітряні судна з метою виконання функцій із забезпечення національної безпеки і оборони держави та захисту населення, які покладаються на Збройні Сили України, інші військові формування, утворені відповідно до законів України, органи внутрішніх справ, спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади з питань цивільного захисту, органи охорони державного кордону України, органи доходів і зборів; державне повітряне судно - повітряне судно, що застосовується у військовій, прикордонній службі, службі цивільного захисту, в органах внутрішніх справ та органах доходів і зборів.

В той же час, суд погоджується з доводами відповідача 2, що цивільне повітряне судно Іл-76 іноземної авіакомпанії, яке прибуло на військовий аеродром, відноситься до цивільної авіації, перебуває у цивільному реєстрі повітряних суден Республіки Молдова та не належить до державної авіації.

У зв’язку з цим, питання організації польоту повітряного судна Іл-76 та отримання необхідних дозволів повинно було здійснюватись за правилами та у порядку, встановленому для цивільної авіації.

Згідно з пунктом 6 статті 46 Повітряного кодексу України для виконання польоту необхідно отримати від уповноваженого органу з питань цивільної авіації дозвіл на виліт цивільного повітряного судна з аеродрому України, приліт повітряного судна до аеродрому України або на проліт територією України, за винятком випадків, установлених авіаційними правилами України.

Відповідно до частини 1 статті 29 Повітряного кодексу України використання повітряного простору України здійснюється на підставі дозволів, що надаються органами об'єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху відповідно до порядку, визначеного Положенням про використання повітряного простору України.

Порядок організації і використання повітряного простору визначено Положенням про використання повітряного простору України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 401 (далі - Положення №401).

Пунктом 74 Положення №401 розмежовано та чітко визначено переліки польотів, дозволи на виконання яких дає Державіаслужба та Генеральний штаб Збройних Сил України, зокрема, дозвіл на виконання міжнародних нерегулярних польотів з посадкою/вильотом) в Україні (з України) надасться Державіаслужбою.

Крім цього, у пункті 58 Положення №401 зазначено, що форма розкладів та заявок на польоти цивільних повітряних суден, а також терміни їх подання визначаються Правилами надання експлуатантам дозволів на виліт з аеропортів країни та приліт до аеропортів України під час виконання міжнародних, внутрішніх та транзитних польотів, що затверджені наказом Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації та Міністерства оброни України від 28.11.2005р. № 897/703 (далі - Правила № 897/703) та поширюються на юридичних, незалежно від форм власності та відомчої належності, і фізичних осіб, які беруть участь у плануванні, забезпеченні та виконанні міжнародних, внутрішніх та транзитних польотів в Україні та інших державах.

Пунктом 4 Правил №897/703 встановлено порядок отримання іноземним експлуатантом дозволу на приліт до аеропортів України та виліт з аеропортів України під час здійснення міжнародних нерегулярних польотів, а саме, згідно з підпунктом 4.2 заявка на виконання міжнародного нерегулярного рейсу подається до Державіаслужби України каналом АФТН на адресу: UKKACAXX, SITA - IEVCAPS, FAX - 486-75-40 або за дипломатичними каналами (через Міністерство закордонних справ України).

За інформацією Міністерства закордонних справ України, викладеної у листі від 02.04.2014р. № 71/ОР/17-333/2-578, копія якого наявна в матеріалах справи, звернень від дипломатичних представництв про надання дозволу на виконання польоту та посадки повітряного судна Іл-76 на військовий аеродром «Кульбакіно» до МЗС України не надходило. Питання про надання дозволу на виконання відповідних рейсів не опрацьовувалось.

Державіаслужба листом від 09.04.2014р. № 1.29-3988, копія якого наявна в матерілах справи, повідомила, що нею не надавався дозвіл на виконання чартерного міжнародного рейсу повітряним судном Іл-76 до військового аеродрому «Кульбакіно».

Щодо отриманого позивачем дозволу Генерального штабу на виконанні польоту цивільним повітряним судном Іл-76 до військового аеродрому «Кульбакіно» суд зазначає наступне.

Військовий аеродром «Кульбакіно» (м. Миколаїв) не є аеродромом спільного використання, механізм виконання та забезпечення польотів цивільних повітряних суден на яких регулюється Положенням про порядок використання аеродромів України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 20.06.2003р. № 191/446, і передбачає надання на договірних засадах підприємствам цивільної авіації огородженої та охоронюваної ділянки території аеродрому, доставка пасажирів і вантажів на яку здійснюється за встановленими маршрутами, які унеможливлюють проїзд поблизу військових об’єктів.

До того ж, як зазначалось вище, пунктом 74 Положення № 401 встановлено, що дозвіл на виконання міжнародних нерегулярних польотів з посадкою (вильотом) в Україні (з України) надається саме Державіаслужбою, а не Генеральним штабом.

Відсутність повноважень у Генерального штабу на надання дозволу на виконання міжнародних нерегулярних польотів з посадкою (в Україні) підтверджується і Положенням про Генеральний штаб Збройних Сил України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011р. № 406/2011.

Обґрунтовуючи правомірність надсилання запиту та отримання з Генерального штабу дозволу на політ цивільного повітряного судна Іл-76, позивач посилається на пункт 132 Положення №401, зазначаючи, що ним передбачено наявність дозволу на виконання польоту одного з органів, або від Державіаслужби України, або від Генерального штабу.

Однак, суд не погоджується з вказаною позицією позивача, оскільки в пункті 132 Положення №401 зазначено, що підставою для перетинання державного кордону цивільними та державними повітряними суднами, що виконують міжнародні польоти з посадкою (вильотом) на (з) території України, є дозвіл Державіаслужби України або Генерального штабу відповідно.

Тобто, у разі належності повітряного судна до цивільної авіації дозвіл повинен надаватись Державіаслужбою України, а якщо до державної авіації - Генеральним штабом.

Крім того, в своєму листі до Генерального штабу від 10.12.2013р. № 253 'ГОВ «Авіаремонтне підприємство «УРАРП» просило надати дозвіл на здійснення посадки цивільного повітряного судна Іл-76 на аеродромі «Кульбакіно» (Миколаїв), а не на виконання польоту.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що з боку відповідача наявні порушення статей 29 та 46 Повітряного кодексу України.

Згідно з пунктом 123 Положення №401, пунктом 4 Інструкції про розслідування порушень порядку використання повітряного простору України, затвердженої наказом Міністерства транспорту України від 27.01.2003р. №50/18, підставою для проведення розслідування порушень порядку використання повітряного простору є доповідь командира повітряного судна, повідомлення органів ОПР та органів управління Повітряних Сил Збройних Сил України про факт порушення.

Враховуючи викладене, відсутність в обліку авіаційних подій Національного бюро з розслідування авіаційних подій та відсутність інформації в Державіаслужбі України щодо факту вчинення позивачем порушень законодавства в галузі авіації не підтверджує не вчинення позивачем будь-яких порушень законодавства в цій сфері.

Окрім того, згідно части 2 та 3 ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням, зокрема, правоохоронних органів.

Подання щодо застосування санкцій повинно містити такі дані: найменування та реквізити суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб'єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження), відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство, іншу доцільну інформацію.

Порядок застосування спеціальних санкцій регулюється Положенням «Про порядок застосування до суб’єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб’єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених і статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», затвердженим наказом Мінекономіки від 17.04.2000р. № 52, яким також передбачено, що рішення про застосування спеціальних санкції приймається виключно на підставі подання ініціатора.

Подання містило усі необхідні відомості, передбачені частиною третьою статті 37 Закону, а отже, отримавши подання, яке за змістом і формою відповідало вимогам Закону, у Мінекономрозвитку не було правових підстав для його не розгляду чи відхилення.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Вищого адміністративного суду України від 28.02.2013р. у справі № 109991/6278/12.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 12 статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» у разі усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, і приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності у відповідність із законами України або надання достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання закону, суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб'єкти господарської діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики відповідні матеріали та виходити з клопотанням про скасування дії санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався своїм правом та звернувся із клопотанням від 30.12.2014 р. № 326 до Мінекономрозвитку щодо скасування дії спеціальної санкції.

Мінекономрозвитку керуючись пунктом 4.16 Положення про порядок застосування до суб’єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб’єктів господарської діяльності спеціальних санкцій зробило запит до ініціатора застосування спеціальної санкції щодо можливості її скасування.

Враховуючи зазначені обставини суд вважає, що наказ Мінекономрозвитку №1395 від 27.11.2014р. «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб'єкта зовнішньої діяльності України» - ТОВ «Авіаремонтне підприємство «УРАРП» виданий у межах повноважень та з підстав, передбачених законодавством України, а отже у суду відсутні законні підстави для його скасування.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачами у повному обсязі доведено правомірність своїх дій та видання оскаржуваних документів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаремонтне підприємство «УРАРП» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя Є.В. Аблов

Суддя І.О. Іщук