Справа № 2-а/679/11/2015
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/679/11/2015

Головуючий у 1-й інстанції: Фурсевич О.В.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

24 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

за участю: прозивача ОСОБА_3

представника відповідача Моргун Наталії Василівни

представника відповідача Гринишина Ігоря Петровича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області на постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області про зобов'язання подати документи необхідні для призначення пенсії за вислугою років, призначити та виплатити пенсію за вилугу років,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області про зобов'язання подати документи, необхідні для призначення пенсії за вислугою років, призначити та виплатити пенсію за вилугу років.

Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року позов задовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідачі подали апеляційні скарги в яких просили скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представники відповідачів підтримали апеляційні скарги та просили їх задовльнити.

Позивач просив апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників відповідачів, вивчивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги, вважає, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін із наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 23.03.1982 року по 20.05.1997 року на посадах молодшого, середнього і старшого начальницького складу та був звільнений з органів МВС через хворобу та йому призначено пенсію по інвалідності. Станом на 20.05.1997 року, його загальний трудовий стаж становив 17 років 3 місяці 1 день, вислуга років позивача у календарному обчисленні складає - 15 років 01 місяць 27 днів, після звільнення з органів внутрішніх справ він продовжував працювати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 виповнилося 45 років, маючи загальний трудовий стаж понад 27 років, з яких понад 15 років з органах МВС, він звернувся до управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області про призначення йому пенсії за вислугу років, але в задоволенні заяви позивачу було відмовлено на тій підставі, що на момент звільнення з органів внутрішніх справ він досяг 37-річного віку.

Вподальшому позивач неодноразово звертався до управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області з аналогічними заявами та скаргами до Міністерства внутрішніх справ України, а з 2007 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, однак пенсія йому призначена не була.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені і знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на день звернення до суб'єкта владних повноважень із заявою про призначення пенсії досяг відповідного віку, мав достатню вислугу років, трудовий стаж, необхідні для призначення пенсії на підставі п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (в редакції Закону на час звернення за призначенням пенсії).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону №2262-ХІІ.

Редакція пункту «б» зазначеної статті змінювалась, міняючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення зі служби.

Так, відповідно до пункту «б» статті 12 Закону №2262-ХІІ (в редакції Закону від 4 липня 2002 року № 51-IV) право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 квітня 2005 року № 4, роз'яснено, що на підставі пункту «б»статті 12 Закону № 2262-XII (в редакції Закону від 4 липня 2002 року № 51-IV, який набув чинності 6 серпня 2002 року) починаючи з 6 серпня 2002 року незалежно від підстав та часу звільнення військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, раніше звільнених зі служби, може бути призначена пенсія за умови, що цим особам виповнилося 45 років (а інвалідам війни - незалежно від віку) і що вони мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і шести місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ чи в державній пожежній охороні.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 4 квітня 2006 року № 3591-IV (набрав чинності 29 квітня 2006 року) внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, зокрема, змінено назву цього Закону, зміст і редакцію окремих статей та доповнено його новими статтями. Зокрема, статтю 12 викладено в іншій редакції, де пункт «б» цієї статті передбачає, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Вирішуючи питання про застосування цього закону у часі, необхідно виходити із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність.

Також у цьому ж Рішенні зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду України від 06 лютого 2012 та від 25 вересня 2012 року (справи №21-322а11, №21-230а12).

У відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Аналіз наведених правових норм, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, дає підстави для висновку про те, що незалежно від підстав та часу звільнення, правом на призначення пенсії за вислугу років користувалися перелічені в ст.12 Закону № 2262-XII, які досягли на час звернення за призначенням пенсії 45-річного віку (до 29 квітня 2006 року), мали загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки на дату досягнення ОСОБА_3 45-річного віку, був чинним пункт «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ в редакції Закону від 4 липня 2002 року № 51-IV, відповідно до якої позивач мав право на призначення йому пенсії за вислугу років.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції обґрунтовані, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 березня 2015 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В.

Матохнюк Д.Б.