Справа № 826/13115/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 березня 2015 року 11:31 № 826/13115/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Аблова Є.В.,

судді Амельохіна В.В.,

судді Шулежка В.П.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Токмакова О.С.,

представника відповідача - Парикожка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення суми грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення суми грошової допомоги, мотивуючи позовні вимоги тим, що після звільнення з ЗС України ним не отримано суму одноразової грошової допомоги, внаслідок чого остання підлягає стягненню в судовому порядку.

В уточненій позовній заяві позивач просить суд визнати бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати мені грошової допомоги при звільненні протиправною; стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» грошову допомогу при звільненні у розмірі 205792 грн. 50 коп.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача - Міністерства оборони України заперечував щодо задоволення позовних вимог з огляду на те, що чинним законодавством передбачена виплата одноразової грошової допомоги, що виплачується військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, здійснюється за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці.

Представник відповідача - Державного підприємства обслуговування повітряного руху України заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач проходив публічну службу в Міністерстві оборони України на підставі укладеного відповідного контракту про проходження військової служби у Збройних силах України, а відтак Міністерство оборони України зобов'язане здійснювати виплату суми одноразової грошової допомоги при звільненні.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, суд дійшов висновків про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував на військовій службі Міністерства оборони України.

Наказом Міністра оборони України №600 від 19.10.1999 року відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України для подальшого проходження служби із залишенням на військовій службі в Збройних Силах України.

На підставі наказу Міністра оборони України №77 від 17.02.2014 року ОСОБА_1 відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров'я).

28.02.2014 року Державним підприємством обслуговування повітряного руху України прийнято наказ №114/о, згідно якого підполковника ОСОБА_1, заступника керівника польотів РДЦ РСП «Київцентраеро», звільненого з військової служби у запас відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» за пунктом «б» (за станом здоров'я), звільнено з займаної посади з 28.02.2014 року; направлено для зарахування на військовий облік до Бориспільсько-Баришівського ОМВК Київської області.

Як вбачається з довідки №10.1-258 від 27.02.2014 року позивачу одноразова грошова допомога при звільненні не видавалась, у зв'язку з чим останній звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Питання грошового забезпечення військовослужбовців врегульоване статтею 9 Закону №2011-ХІІ.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При цьому, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно ч. 9 ст. 6 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних (освітніх) закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних (освітніх) закладах, затверджується Президентом України.

На виконання вимог даного Закону, а також у відповідності до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.1998 р. №815 «Питання Державної авіаційної адміністрації» позивач був відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із залишенням на військовій службі у Збройних Силах та збереженням за ним всіх видів матеріального забезпечення, гарантій і пільг, передбачених законодавством для військовослужбовців.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

При цьому, згідно п. 155 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, за відрядженими до державних органів, установ і організацій військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців. Виплата грошового забезпечення та надання інших видів забезпечення відрядженим військовослужбовцям здійснюється у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 р. №104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій» військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, особового складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби.

При цьому грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.

Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.

Виходячи з наведених положень чинного законодавства, одноразова грошова допомога, що виплачується військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, належить до складу грошового забезпечення військовослужбовців та виплачується за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці.

Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним судом України в ухвалах від 03.06.2014 року, від 21.10.2014 року у справі №21-398а14.

Як уже зазначалось, наказом Міністра оборони України від 17.02.2014 року №77 позивач звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров'я), а наказом директора ДП «Украерорух» від 28.02.2014 року №114/о позивача звільнено із займаної посади 28.02.2014 року.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства дає підстави вважати, що обов'язок з виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби законодавець покладає як на Міноборони, інші утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, так і органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади залежно від того, були відряджені зазначені військовослужбовці для подальшого проходження служби в органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади чи ні.

У разі коли військовослужбовці звільняються безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, підприємствах, установах, організаціях, вищих навчальних закладах, куди вони були відряджені для подальшого проходження служби із залишенням на військовій службі, обов'язок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби покладається законодавством на органи державної влади, органи місцевого самоврядування або сформовані ними органи, підприємства, установи, організації, вищі навчальні заклади, відповідно, до яких були відряджені зазначені військовослужбовці та у яких вони працювали.

Наведене свідчить, що виплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби повинна була здійснюватися Державним підприємством обслуговування повітряного руху України.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки №10.1-258 від 27.02.2014 року вислуга років позивача станом на момент звільнення становить 30 років, загальна сума грошового забезпечення становить 13719,50 грн., а відтак одноразова грошова допомога підлягає стягненню на користь позивача в розмірі 205792,50 грн.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене в сукупності, зважаючи, що позивачу під час звільнення не здійснено виплати одноразової грошової допомоги, суд, з урахуванням наведеного, приходить до висновку про протиправну бездіяльність з боку Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та необхідність для належного захисту прав та законних інтересів позивача у даній справі стягнення з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 205792,50 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні протиправною.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 205792 грн. 50 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Амельохін В.В.

Суддя Шулежко В.П.