Справа № 826/20751/14
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Старової Н.Е.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у місті Києві № 000531701 від 07.10.2014 року, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 38 684, 41 грн. - основного платежу та 20 362, 21 грн. - штрафні санкції.

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 02 лютого 2015 року адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року та постановити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, представником податкового органу було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки № 2542/26-55-17-01- від 12.09.2014 року.

У висновках акту вказується на порушення позивачем:

- п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, а саме - неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік;

- п.п.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, встановлено заниження оподатковуваного доходу отриманого у вигляді додаткового блага (анулювання банком частини боргу) у розмірі 228 904, 74 грн.

З Акту перевірки вбачається, що висновки про порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено відповідачем на підставі листа ПАТ «Укрсоцбанк» № 11.1-186/79-820 від 13.08.2014 року, яким останнє повідомляло контролюючий орган про анулювання заборгованості за договорами №№ 0380/038674-PR, 0380/062748-PR.

У зв'язку з цим, відповідач вважає, що не оподаткування доходу, отриманого позивачем від ПАТ «Укрсоцбанк» у вигляді суми анульованого боргу згідно кредитного договору, укладеного між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк», ґрунтуються на тому, що анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором є тим самим додатковим благом в розумінні п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, яке включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків та з якого утримується та перераховується до бюджету податок з доходів фізичних осіб.

На підставі акту перевірки № 2542/26-55-17-01- від 12.09.2014 року ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у місті Києві 07 жовтня 2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 59 046, 62 грн. (в т.ч. за основним платежем - 38 684, 41 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 20 362, 21 грн.).

З приводу даних спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п. 4.1.1 п.4.1 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство ґрунтується на принципі загальності оподаткування, згідно якого кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є на підставі положень цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 07.11.2006 та 19.12.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та позивачем було укладено договори №№ 0380/062748-PR, 0380/038674-PR про відкриття банківських карткових рахунків та обслуговування платіжних карток GOLD за умовами якого банк на підставі заяви позивача, відкриває рахунки, випускає та надає картки, а також зобов'язується надавати грошові кошти у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності.

Відповідно до повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» від 30.01.2013 року здійснено анулювання кредитної заборгованості за відсотки за Договором № 0380/038674 - PR про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки від 19.12.2006 року в сумі 171 556, 40 грн. та за Договором № 0380/062748-PR про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки від 07.11.2007 року в сумі 57 348, 34 грн.

На адресу позивача надійшло повідомлення від банку № 07-86/96-1220 від 30.01.2013 року, яким його проінформовано про анулювання кредитної заборгованості за вищезазначеними договорами (заборгованість за процентами) на суми 171 556, 40 грн. та 57 348,34 грн. А також, в даному повідомленні було звернуто увагу ОСОБА_2 на те, що згідно з п.п. 164.2.17 «д», 164.2.7 Податкового кодексу України, йому необхідно відобразити вищевказану суму в річній податковій декларації та самостійно сплатити суму податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу)

За змістом п.п.14.1.258 п. 14.1 ст. 14 ПК України, фінансовий кредит - кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент;

Згідно з п.п. 164.2.17 «д», п. 164.2, ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду у якому такий борг було анульовано (прощено), боржник самостійно сплачує податок з таких доходів і відображає їх у річній Податковій декларації.

Згідно з п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. При цьому відповідно до п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст.49 податкова декларація для платників податку на доходи фізичних осіб подається до 1 травня року.

В судовому засіданні позивач та його представник не заперечували, що 23.02.2013 року ним отримано лист № 07-86/96-1220 від 30.01.2013 року від ПАТ «Укрсоцбанк» про анулювання кредитної заборгованості та необхідність подати декларацію про податок з доходів фізичних осіб, а також сплатити зазначений податок (а/с 51).

З матеріалів справи вбачається, що позивач податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2013 рік до ДПІ не подавав, податок з доходів фізичних осіб не сплатив.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 % бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Враховуючи вимоги пп. 14.1.47, пп.14.1.258 п. 14.1 ст. 14, п. 164.1, абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України, колегія суддів критично ставиться до посилання представника позивача, що сума за відсотками, які були нараховані та не сплачені позивачем, а в подальшому анульовані ПАТ «Укрсоцбанк», не повинні включатися як додаткове благо, не повинні відображатися у річній податковій декларації та не повинні оподатковуватися податком з доходів фізичних осіб.

Водночас, позивачем та представником позивача не заперечується, що договори іпотечного кредиту, які було укладено із ПАТ «Укрсоцбанк», передбачали оплату позивачем процентів за користування сумою позики.

Виходячи з положень пп.14.1.206 п.14.1 ст.14 ПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що проценти за договором не є доходом, який має бути сплачений за користування коштами.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що проценти за користування сумою позики, котрі вже були нараховані і позивач мав їх сплатити за договором іпотечного кредиту, та які були анульовані ПАТ «Укрсоцбанк», є додатковим благом позивача, як анульований борг, а тому останній мав відобразити їх у річній податковій декларації та повинен був сплатити із даної суми податок з доходів фізичних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлений 26.03.2015 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Старова Н.Е.

Мєзєнцев Є.І.