Справа № 2а-4504/11
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Справа № 83831/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Сапіги В.П., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано - Франківської області на постанову Богородчанського районного суду Івано - Франківської області від 23 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано - Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано - Франківської області про визнання неправомірними дій пенсійного органу та зобов'язання перерахувати та виплатити підвищення до пенсії відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.02.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до вищезазначеного Закону позивач має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком як членам сім'ї громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій та яких було примусово переселено. Однак, отримує таке в значно меншому розмірі - 43,52 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Постановою Богородчанського районного суду Івано - Франківської області від 23 вересня 2011 року позовні вимоги задоволено. Суд виходив із того, що необґрунтованим є покликання відповідача, що ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не поширюється на оспорювані правовідносини, так як постанова Кабінету Міністрів України №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» є підзаконним нормативно - правовим актом, а п.6 «Перехідних положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що до прийняття спеціального Закону, надбавки вказаній категорії осіб проводяться по Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги покликання маються на те, що позивачу виплачується щомісячне підвищення до пенсії в сумі 43,52 грн., як члену сім'ї особи, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій. Ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» втратила чинність із набранням юридичної сили Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку із прийняттям Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В даний час застосуванню підлягає постанова Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року, яка є обов'язковою до виконання.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено з матеріалів справи, що згідно з посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 22 серпня 2011 року ОСОБА_1 користується правом на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Однак, всупереч вищезазначеному Закону, позивачу виплачується щомісячне підвищення до пенсії у сумі 43,52 грн., як члену сім'ї особи, яка необґрунтовано зазнала політичних репресії і згодом була реабілітована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно п. «г» ч.1 ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50%, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.6 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України «Про пенсійне забезпечення» має вищу юридичну силу в порівнянні з постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654. Отже, відповідач неправомірно виплачував підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено п. «г» ч.1 ст.77 зазначеного Закону.

У відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Положення ч.3 ст.28 цього Закону, не є перешкодою для застосування величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність заявленого позову.

Вищевикладена правова позиція суду апеляційної інстанції відповідає судовій практиці Вищого адміністративного суду України (ухвала від 18.09.2014 року по справі №К/800/29198/13, ухвала від 16.10.2014 року по справі № К/9991/80932/12).

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано - Франківської області залишити без задоволення, постанову Богородчанського районного суду Івано - Франківської області від 23 вересня 2011 року по справі № 2а-4504/2011 - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді В.П. Сапіга

Р.П. Сеник