Справа № 815/5517/14
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/5517/14

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представника відповідача Мальцева Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова група «Майстер» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова група «Майстер» до Південної митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування карток відмови, визнання протиправною бездіяльності та стягнення надмірно сплачених до бюджету коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова група «Майстер» (далі ТОВ «ІПГ «Майстер») звернулось до суду з позовом до Південної митниці Міндоходів (далі Південна митниця) та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі ГУ ДКСУ в Одеській області). З урахуванням уточнень до позову ТОВ «ІПГ «Майстер» просило визнати протиправними та скасувати картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 03 вересня 2014 року № 500060804/2014/00097 та № 500060804/2014/00098, визнати протиправною бездіяльність Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених підприємством до бюджету коштів у сумі 59514 грн. 08 коп., а також стягнути з Державного бюджету України (ГУ ДКСУ в Одеській області) на користь ТОВ «ІПГ «Майстер» грошові кошти у сумі 59514 грн. 08 коп. (а. с. 101-103, 105-106).

В обґрунтування позову зазначалось, що 03 вересня 2014 року позивачем з метою оформлення митного товару, поставленого ТОВ «ІПГ «Майстер» компанією YANGIL Co (Корея) за прямим контрактом від 25 травня 2013 року № 290580, до Південної митниці було подано електрону митну декларацію (далі МД), в якій заявлено митну вартість товару за основним методом (ціною договору щодо товару, який імпортується), згідно інвойсу 0,98 дол. США/1 кг, але відповідачем відмовлено у прийняті митної декларації та надано картку відмови від 03 вересня 2014 року № 500060804/2014/00097, у зв'язку з порушенням декларантом вимог п. 206.1 ст. 206 Податкового кодексу України в частині несплати суми податку до бюджету до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, ст. 266, п. 2.2 ст. 310 Митного кодексу України (відсутність коштів). Того ж дня, позивачем були внесені виправлення на зауваження митного органу, викладені в зазначеній вище картці відмови, та надано нову МД, в якій заявлено митну вартість товару за основним методом (ціною договору щодо товару, який імпортується), згідно інвойсу 0,98 дол. США/1 кг, однак товариству вдруге було відмовлено в прийнятті МД та надано картку відмови від 03 вересня 2014 року № 500060804/2014/00098, у зв'язку з порушенням декларантом вимог ст. ст. 257, 268 Митного кодексу України, наказу Міністерства фінансів України від 30 травня 2013 року № 651, а саме невідповідністю даних, зазначених у графі 31 МД, товаросупровідним документам. Крім того, додатковим обґрунтуванням відмови у прийнятті МД була усна відмова Південної митниці щодо митної вартості товару, у зв'язку з чим декларантом була заповнена та подана МД, в якій митна вартість товару була визначена за розрахованою митницею митною вартістю за ціною ідентичних товарів у розмірі 1,32 дол. США/1 кг, що призвело до необґрунтованого завищення обов'язкових платежів на суму 59514 грн. 08 коп.. На думку позивача, Південною митницею порушені норми Митного кодексу України щодо поняття митної вартості товарів та методів її визначення, оскільки у підприємства відсутні обмеження в застосуванні ним першого методу визначення митної вартості за ціною товару та надано всі необхідні документи щодо зазначеної ціни, проте митним органом не проконтрольовано, що платежі до бюджету сплачені з митної вартості за ціною ідентичних товарів, яка документально та нормативно не підтверджена. Позивач звернувся до Південної митниці із заявою від 19 вересня 2014 року за № 2923 про повернення надмірно сплачених коштів, але на зазначену заяву відповідь не отримав.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року у задоволенні адміністративного позову ТОВ «ІПГ «Майстер» відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, представник ТОВ «ІПГ «Майстер» в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, і, крім того, судом при вирішенні справи порушено норми матеріального та процесуального права. Так, судом не правильно застосовано положення Митного кодексу України, а також інших нормативно-правових актів, що підлягають застосуванню при визначені митної вартості товару та поверненні надміру сплачених до бюджету платежів. Також судом не враховано, що підприємством на адресу Південної митниці була направлена заява про повернення надмірно сплачених до бюджету коштів з відповідним обґрунтуванням, однак Південною митницею не було здійснено будь-яких дій щодо повернення коштів. Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції допущені численні порушення норм процесуального права. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача (Південної митниці) просить залишити оскаржене судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника відповідача про залишення постанови суду першої інстанції без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що ТОВ «ІПГ «Майстер» обліковується у Південній митниці Міндоходів як суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності.

На підставі прямого Контракту від 25 травня 2013 року № 290580 позивачу надійшов товар (волокна штапельні синтетичні) від Компанії YANGIL Co (Корея).

03 вересня 2014 року з метою митного оформлення на електронну адресу Південної митниці позивачем було подано митну декларацію, згідно якої декларантом була визначена митна вартість товару за основним методом (за ціною контракту) у розмірі 0,98 дол. США/1 кг.

За результатами перевірки зазначеної митної декларації відповідачем прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № 500060804/2014/00097, у зв'язку з порушенням вимог п. 206.1 ст. 206 Податкового кодексу України в частині несплати суми податку до бюджету до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, ст. 266, п. 2.2 ст. 310 Митного кодексу України (відсутність коштів) (а. с. 14-15).

Того ж дня, ТОВ «ІПГ «Майстер» було надано нову митну декларацію, в якій заявлена митна вартість товару за основним методом (ціною договору щодо товару, який імпортується), згідно інвойсу 0,98 дол. США/1 кг.

За результатами перевірки зазначеної митної декларації митним органом вдруге оформлено картку відмови у прийнятті МД, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № 500060804/2014/00098, у зв'язку з порушенням декларантом вимог ст. ст. 257, 268 Митного кодексу України, наказу Міністерства фінансів України від 30 травня 2013 року № 651, а саме невідповідністю даних, зазначених у графі 31 МД, товаросупровідним документам (а. с. 16-18).

05 вересня 2014 року позивачем для здійснення митного оформлення на електронну адресу Південної митниці було подано митну декларацію № 500060804/2014/001335, згідно якої декларантом була визначена митна вартість товару за другорядним методом визначення митної вартості товару (за ціною ідентичних товарів) у розмірі 1,32 дол. США/1 кг.

На підставі визначеної митної вартості позивачем до Державного бюджету України сплачено мито та податок на додану вартість. Вказану митну декларацію прийнято без зауважень Південною митницею, у зв'язку з чим здійснено митне оформлення товару з випуском його у вільний обіг.

ТОВ «ІПГ «Майстер» звернулось до Південної митниці із заявою від 19 вересня 2014 року за № 2923 про повернення коштів з бюджету на суму 59514 грн. 08 коп.( а. с. 20), на яку митним органом надано відповідь листом від 06 жовтня 2014 року за №14384/15-70-52 про відсутність підстав для повернення платежів, сплачених за МД від 05 вересня 2014 року № 500060804/2014/001335 (а. с. 80-81).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ІПГ «Майстер», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем самостійно обрано другорядний метод визначення митної вартості товару (за ціною ідентичних товарів), поставленого від Компанії YANGIL Co (Корея), що свідчить про відсутність порушення прав та інтересів позивача зі сторони відповідача.

Так, відповідно до ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Перелік товарів, що не підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, встановлюється цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.

Згідно ст. 264 названого Кодексу митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Дата і час прийняття митної декларації фіксуються посадовою особою органу доходів і зборів, що її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток. З моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення. Орган доходів і зборів не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав:

1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Як встановлено матеріалами справи, 03 вересня 2014 року ТОВ «ІПГ «Майстер» було подано до Південної митниці електронну митну декларацію за № 500060804/2014/001314, в якій заявлено митну вартість товару за основним методом (ціною договору щодо товару, який імпортується), згідно інвойсу 0,98 дол. США/1 кг, однак Південною митницею було відмовлено у прийняті митної декларації та надано картку відмови від 03 вересня 2014 року № 500060804/2014/00097, у зв'язку з порушенням декларантом вимог п. 206.1 ст. 206 Податкового кодексу України в частині несплати суми податку до бюджету до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, ст. 266, п. 2.2 ст. 310 Митного кодексу України (відсутність коштів).

Відповідно до п. 206.1 ст. 206 Податкового кодексу України під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Проте, згідно довідки Південної митниці про залишок коштів учасника ЗЕД ТОВ «ІПГ «Майстер», станом на 11 год. 24 хв. 03 вересня 2014 року, тобто на день подання позивачем МД від 03 вересня 2014 року № 500060804/2014/001314, відповідні кошти на єдиний державний казначейський рахунок не надходили (а. с. 111).

Після усунення зауважень митного органу, викладених в картці відмови від 03 вересня 2014 року № 500060804/2014/00097, позивачем того ж дня, тобто 03 вересня 2014 року, до Південної митниці подано нову МД за № 500060804/2014/001320, в якій заявлено митну вартість товару за основним методом (ціною договору щодо товару, який імпортується), згідно інвойсу 0,98 дол. США/1 кг.

Відповідачем відмовлено в прийнятті МД від 03 вересня 2014 року № 500060804/2014/001320 та надано картку відмови від 03 вересня 2014 року № 500060804/2014/00098, у зв'язку з порушенням позивачем вимог ст. ст. 257, 268 Митного кодексу України, а також наказу Міністерства фінансів України від 30 травня 2013 року № 651, а саме невідповідністю даних, зазначених у графі 31 МД, товаросупровідним документам.

Як вбачається з матеріалів справи, в товаросупровідних документах комерційна назва товару визначена «NORMAL - A GRADE» (а. с. 159-160), а в графі 31 МД заявлено «Сорт - А» (а. с. 155-156). При цьому в електронному інвойсі вказана інформація взагалі відсутня.

Оцінюючи оскаржені позивачем картки відмови Південної митниці у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 03 вересня 2014 року № 500060804/2014/00097 та № 500060804/2014/00098, апеляційний суд приходить до висновку про наявність порушень позивача, що зазначені у названих документах в якості підстав для їх оформлення. При цьому відповідачем чітко викладено причини відмови, роз'яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, а також роз'яснено право декларанта оскаржити це рішення.

За таких обставин, оскаржені картки відмови оформлено Південною митницею на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а також з дотриманням інших умов, визначених ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що виключає можливість задоволення вимог позивача в цій частині позову.

При цьому помилкове зазначення митним органом (описка) року видання наказу Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 651 у картці відмови від 03 вересня 2014 року № 500060804/2014/00098, про що зазначає апелянт, не може бути підставою для визнання протиправною та скасування цієї картки відмови.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ст. 50 Кодексу відомості про митну вартість товарів, які перемішуються через митний кордон України, використовуються для нарахування митних платежів, застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України, а також ведення митної статистики та розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

На підставі частин 1 та 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Статтею ст. 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. При цьому орган доходів і зборів, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів, має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів (частини 1 та 5 ст. 54 Кодексу).

Відповідно ч. 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ч. 1 ст. 55 Кодексу).

Згідно ч. 2 ст. 55 МК України декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Аналізуючи наведені норми права, апеляційний суд приходить до висновку, що декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити до митного органу вищого рівня або до суду рішення митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України. Якщо ж митний орган не приймав рішення про коригування заявленої митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, відсутні підстави вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам МК України, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину помилково та/або надміру сплаченими.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-338а14, яка відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Як встановлено матеріалами справи, після усунення зауважень митного органу, викладених в картці відмови від 03 вересня 2014 року № 500060804/2014/00098, ТОВ «ІПГ «Майстер» 05 вересня 2014 року до Південної митниці подано МД № 500060804/2014/001335, в якій митну вартість товару визначено декларантом за другорядним методом (за ціною ідентичних товарів) у розмірі 1,32 дол. США/1 кг, що склало 1901865 грн. 46 коп..

На підставі визначеної митної вартості позивачем до Державного бюджету України сплачено мито та податок на додану вартість. Вказану митну декларацію прийнято без зауважень Південною митницею, у зв'язку з чим здійснено митне оформлення товару з випуском його у вільний обіг.

Листом від 19 вересня 2014 року за № 2923 позивач звернувся до Південної митниці із заявою про повернення коштів з бюджету у розмірі 59514 грн. 08 коп., оскільки визначення митної вартості товару за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів) не відповідає вимогам законодавства щодо процедури визначення митної вартості товару, що обумовило надмірну сплату товариством коштів ( а. с. 20).

Південною митницею надано відповідь від 06 жовтня 2014 року за № 14384/15-70-52 про відсутність підстав для повернення платежів, сплачених за МД від 05 вересня 2014 року № 500060804/2014/001335 (а. с. 80-81).

За таких обставин, із врахуванням наведених вище положень чинного законодавства, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Південної митниці щодо повернення підприємству сплачених до бюджету коштів у сумі 59514 грн. 08 коп., а також стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «ІПГ «Майстер» грошових коштів у названій сумі, є правильним.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не впливають на правильність оскарженого судового рішення, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Враховуючи, що окружним адміністративним судом повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова група «Майстер» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 23 березня 2015 року.

Головуючий:

Судді: