Справа № 826/2949/15
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2015 року 10:00 № 826/2949/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Прокуратури Дніпровського району м. Києва
про визнання дій протиправними
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Прокуратури Дніпровського району м. Києва (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними дії Прокуратури Дніпровського району м. Києва, які полягають у самоусуненні від проведення перевірки скарги про невиконання боржником постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2012.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправними, на думку позивача, діями при розгляді її скарги від 29.09.2014 до Генерального прокурора України, яку листом від 09.10.2014 № 04/2/3-р14 надіслано до Прокуратури міста Києва, якою, в свою чергу, листом від 20.10.2014 № 04/3-р останню надіслано для розгляду до Прокуратури Дніпровського району м. Києва.

У скарзі позивач зазначала про бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, що полягає в ухиленні від виконання постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 13.03.2012, згідно якої їй з 2011 року мали призначити та виплачувати пенсію як державному службовцю, а натомість знову самовільно перевели на пенсію за віком, а також не провели повного перерахунку розміру пенсії, як державному службовцю за 2011 рік, що створює прецедент можливості невиконання судових рішень, а відтак і обґрунтованості порушень чинного законодавства України, та наносить матеріальну шкоду державі, оскільки посадові особи отримують заробітну плату з державного бюджету не виконуючи своїх посадових обов'язків.

Враховуючи наведене, позивач просила провести перевірку відносно викладених нею обставин; порушити у встановленому законом порядку дисциплінарне провадження або провадження про адміністративне правопорушення відносно працівників Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва; порушити у встановленому законом порядку кримінальну справу проти керівництва Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва за ознаками злочину передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України - умисне невиконання або ухиляння від виконання судового рішення, яке набрало законної сили; зобов'язати працівників Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва вчинити негайне виконання постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2012 та надати письмову обґрунтовану відповідь у встановлений Законом України «Про звернення громадян» термін.

Листом від 22.10.2014 № 26р-14 відповідачем на підставі статей 7, 16 Закону України «Про звернення громадян», статті 21 Закону України «Про прокуратуру» звернення ОСОБА_1 направлено за належністю до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві для розгляду в межах компетенції кожного та прийняття рішення згідно вимог чинного законодавства та повідомлення заявника про результати розгляду звернення у встановлений законом строк.

Одночасно заявнику роз'яснено порядок виконання рішень, визначений нормами статей 2, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи, що при розгляді скарги від 29.09.2014 відповідачем допущені протиправні дії, оскільки останній самоусунувся від виконання своїх прямих посадових обов'язків і надіслав матеріали скарги до тих органів державної влади, чиї дії оскаржені нею до прокуратури, позивач звернулась з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Відповідачем суду надані письмові заперечення проти позову, в яких він посилався на норми статей 7, 16 Закону України «Про звернення громадян», статтю 21 Закону України «Про прокуратуру», статті 2, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», наказ Генеральної прокуратури України № 3гн від 07.11.2012 «Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів», чинного на час звернення позивача та наказ Генерального прокурора України від 21.06.2011 №9-гн «Про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України», чинного на час звернення позивача, та вказав, що скаргу позивача розглянуто у відповідності до норм діючого законодавства шляхом направлення для попереднього розгляду компетентними органами виконавчої влади. Просив у задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі по тексту - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно статті 3 наведеного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно частини третьої статті 7 Закону № 393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються (частина 4 статті 7 Закону).

Частиною першою статті 16 вказаного Закону встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Згідно пункту 2 частини першої статті 19 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України № 1789-ХІІ), предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав.

Частиною 2 статті 19 наведеного Закону встановлено, що перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству.

Пунктами 4 та 5 частини 1 статті 20 Закону № 1789-ХІІ передбачено, що при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право: мати доступ до документів і матеріалів, необхідних для проведення перевірки, у тому числі за письмовою вимогою, і таких, що містять комерційну таємницю або інформацію з обмеженим доступом. Письмово вимагати подання в прокуратуру у визначений ним розумний строк зазначених документів та матеріалів, видачі необхідних довідок, у тому числі щодо операцій і рахунків юридичних осіб та інших організацій, для вирішення питань, пов'язаних з перевіркою. Отримання від банків інформації, яка містить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність"; отримувати від посадових та службових осіб і громадян усні або письмові пояснення, в тому числі шляхом виклику відповідної особи до органу прокуратури.

Згідно частини 2 статті 20 вказаного Закону дії, передбачені пунктами 3, 4 та 5 частини першої цієї статті, можуть бути вчинені виключно під час проведення перевірки в порядку, передбаченому статтею 21 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 20 Закону № 1789-ХІІ при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право: у встановленому законом порядку ініціювати притягнення особи до дисциплінарної, адміністративної відповідальності, складати протокол про адміністративне правопорушення та починати досудове розслідування.

Згідно і пункту 12 наказу Генеральної прокуратури України № 3гн від 07.11.2012 «Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, за наслідками проведених перевірок у разі виявлення порушень закону вносити подання, ініціювати притягнення особи до дисциплінарної, адміністративної відповідальності, складати протокол про адміністративне правопорушення, розпочинати досудове розслідування, звертатися з позовом (заявою) до суду, подавати апеляційні скарги на постанови суду у справах про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, частиною 1 статті 21 Закону № 1789-ХІІ встановлено, що перевірки проводяться за письмовими зверненнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, фізичних та юридичних осіб, а також за власною ініціативою прокурора. При цьому перевірки за заявами фізичних чи юридичних осіб, зверненнями та запитами депутатів усіх рівнів, крім заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, проводяться лише у разі їх попереднього розгляду компетентними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами або неприйняття ними у встановлені строки рішень з цих питань.

Пунктом 3.2 Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011 №9-гн, чинної станом на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що за кожним зверненням в прокуратурах усіх рівнів може бути виконана одна з таких дій: прийнято до розгляду; передано на вирішення до підпорядкованої прокуратури; направлено до іншого відомства; приєднано до скарги, що раніше надійшла, або до матеріалів кримінальної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, скаргу позивача відповідачем було направлено для розгляду до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві та роз'яснено, в тому числі, повноваження державного виконавця щодо ініціювання питання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності у разі умисного невиконання останнім рішення.

Крім того, скаргу позивача щодо дій (бездіяльності) Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, тобто не до органу, дії якого оскаржував позивач.

Системний аналіз наведених положень Законів України «Про звернення громадян» та «Про прокуратуру» свідчить про правомірність дій відповідача під час розгляду скарги позивача.

При цьому суд звертає увагу позивача, що у її скарзі від 29.09.2014 жодних питань, пов'язаних з діями чи бездіяльністю державного виконавця, не порушувалось.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного у сукупності та меж заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не залучалися й судова експертиза не проводилася, судові витрати з позивача стягненню не підлягають.

На підставі вищенаведених норм законодавства та керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ч. 8 ст. 183-2, ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Катющенко