Справа № 826/10838/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Троян Н.М., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ» та Міжрегіонального Головного управління Міндходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ» до Міжрегіонального Головного управління Міндходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання недійсною податкової консультації від 11 червня 2014 року №11303/10/28-10-06-2-11, зобов'язання надати нову податкову консультацію певного змісту та відшкодування шкоди в сумі 1 000 000, 00 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міжрегіонального Головного управління Міндходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання недійсною податкової консультації від 11 червня 2014 року №11303/10/28-10-06-2-11, зобов'язання надати нову податкову консультацію певного змісту та відшкодування шкоди в сумі 1 000 000, 00 грн.. Свої позовні вимоги мотивував тим, що надана відповідачем податкова консультація звужує сферу застосування Конвенції між Україною і Королівством Нідерландів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно та створює неправомірні перешкоди для позивача у кредитних відносинах з резидентами Королівства Нідерландів, які мають статус фінансової установи згідно із законодавством Королівства Нідерландів, оскільки визначення «фінансова установа» наведене у вказаному міжнародному договорі трактує за законодавством України. Позивач також посилається на те, що такою відповіддю відповідачем завдана шкода позивача внаслідок укладення кредитних договорів з фінансовими установам Королівства Нідерландів за максимально відсотковою ставкою внаслідок застосування більшого відсотка податку. Просив суд визнати недійсною податкової консультації від 11 червня 2014 року №11303/10/28-10-06-2-11, зобов'язати надати нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду та зазначити у податковій консультації конкретний акт законодавства Королівства Нідерландів, згідно з яким необхідно визначати значення терміну «фінансова організація» для цілей застосування в Україні Конвенції між Україною і Королівством Нідерландів у відношенні процентів, які виплачуються із України на користь кредитора, що є резидентом Королівства Нідерландів та відшкодування шкоди в сумі 1 000 000, 00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 листопада 2014 року у позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано податкову консультацію Міжрегіонального Головного управління Міндходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 11 червня 2014 року № 11303/10/28-10-06-2-11.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Також, не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Міжрегіонального Головного управління Міндходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників підлягає задоволенню, а Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ» - залишенню без задоволення, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Проте, Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до відповідача із запитом «Про надання податкової консультації» від 23 травня 2014 року №2414, в якому процитував п. 3.1, п. 3.2 ст. 3 Податкового кодексу України щодо пріоритетності норм міжнародного договору над нормами Податкового кодексу України та ч. 1, підпункту «а», «і» ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 3 Конвенції між Україною і Королівством Нідерландів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно (яка ратифікована Законом України від 12.07.1996р. № 332/96-ВР), зокрема щодо оподаткування процентів по кредиту, наданому банком або будь-якою іншою фінансовою організацією, та запитав, при застосування вказаної Конвенції згідно із законодавством якої держави має визначатись термін «фінансова організація» та в якому акті законодавства відповідної держави встановлено визначення цього терміну.

Відповідач в листі від 11 червня 2014 року №11303/10/28-10-06-2-11 «Про надання консультації» посилався на підпункти «а» та «b» та навів визначення терміну «фінансова установа» та «фінансова послуга», наведене в ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в Наказі Держкомстату від 18 квітня 2005 року № 96 «Про затвердження Класифікації інституційних секторів економіки України». Крім того, відповідач зазначив про необхідність застосування чинних рекомендацій Державної податкової служби України в листі від 27 грудня 2012 року № 12744/0/71-12/12-1017. Відповідач також вказав на те, що запит не містить достатньої кількості інформації для надання більш ґрунтовної відповіді, а також на необхідність вивчення усіх первинних документів, якими були оформлені відповідні операції.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно ст. 52 ПК України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Питання, що ставилося перед контролюючим органом стосувалося порядку застосування Конвенції між Україною і Королівством Нідерландів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно підписаної 24.10.1995 та ратифікованої Верховною Радою України 12.07.1996 далі по тексту -Конвенція).

При цьому, п.2 ст. 3 Конвенції встановлено, що при застосуванні цієї Конвенції Договірною Державою будь-який термін, не визначений у ній, матиме те значення, якщо із контексту не випливає інше, яке він має згідно із законодавством цієї Держави стосовно податків, на які поширюється Конвенція.

Термін «фінансова організація» в цій статті так само, як і в інших статях Конвенції не розкрито. У законодавстві України стосовно податків, на які поширюється Конвенція (згідно з пунктом 3 ст. 2 Конвенції це податок на доходи підприємств та прибутковий податок з доходів громадян ), немає правової норми, яка б давала визначення фінансової організації. Така норма є в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Позиція Центрального офісу узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративним судом України викладеній в постанові від 27.03.2014 по справі №2а-15979/10/2670 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Астеліт» до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих у зв'язку із застосуванням контролюючим органом ставки 10% при визначенні ТОВ «Астеліт» податкових зобов'язань з доходу, виплаченого нерезиденту компанії «Euroasia Telecommunication Holding BV» (резидент Королівства Нідерланди) як проценти за кредитом, для цілей застосування Конвенції термін «фінансова установа» застосовується у значенні визначеному в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Приймаючи рішення, Вищий адміністративний суд України, враховував інформацію, щодо виду діяльності «Euroasia Telecommunication Holding BV», отриманої листом від 23.09.2009 №HEP 44695-У від Державної податкової інспекції у складі Податкової та Митної Адміністрації Міністерства фінансів Королівства Нідерланди (компетентним органом для цілей застосування Конвенції). .

Відповідно до якого, за даними реєстрації в торговому реєстрі Торгової палати Королівства Нідерланди видом підприємницької діяльності компанії є управління, контроль, розвиток будівництва і функціонування телекомунікаційних систем.

Зважаючи на свою діяльність, компанія «Euroasia Telecommunication Holding BV» не може розглядатися як банк або будь-яка інша фінансова установа, такими як інвестиційний банк, ощадний банк або страхова компанія для застосування ставки у розмірі 2% відповідно до ст. 11 параграф 2 Конвенції (Позиція Вищого адміністративним судом України викладена в постанові від 27.03.2014 підтримана Верховним Судом України у справі №21-390а14).

В той же час, в листі про надання консультації позивач не вказував інформацію, яка може ідентифікувати взаємовідносини позивача з конкретним контрагентом, зокрема: - контрагента, країну його реєстрації, вид діяльності; - інформацію пцо фактичного власника коштів (для можливості визначення його як фінансової установи); - наявність чи відсутність довідки, яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України (п.103.4 ст.103 ПК України).

У зв'язку з цим, в оскаржуваній консультації, Центральний офіс роз'яснює, що «запит TOB «Астеліт» не містить достатньої кількості інформації для надання більш ґрунтовної відповіді. Висновки можна буде надати за результатами детального вивчення всіх первинних документів, якими були оформлені відповідні операції».

Відтак, позивач не був позбавлений права звернутися з до Відповідача в порядку ст. 52 ПК України із заявою про надання необхідної консультації, навівши при цьому більш детальне обґрунтування суті поставленого запитання, проте, на власний розсуд, даним правом не скористався.

Так, як при наданні індивідуальної Консультації Центральний офіс оперує інформацією зазначеною Позивачем у Відповідача не існувало підстав ставити під сумнів можливість застосування норм українського законодавства у загальному порядку та не виникло обов'язку направлення запитів для отримання додаткової інформації.

Відповідно до п. 53.3 ст. 53 ПК України, платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Необхідно звернути увагу не те, що задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував своє рішення в частині того, якій саме нормі податкового законодавства суперечить надана Відповідачем консультація.

Крім того, статтею 53 ПК України, не передбачено визнання судом податкової консультації недійсною, яка на думку платника податків, не містить конкретної відповіді на поставлене питання. В той же час, дана норма передбачає визнання судом податкової консультації недійсною лише в тому випадку, якщо податкова консультація суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 04.12.2013 по справі №2а-1870/4429/12. /

Крім того, податкові консультації не мають сили нормативно-правового акта чи акта індивідуального характеру обов'язкового до виконання, а тому не можуть вступати в конкуренцію з іншими рішеннями (нормативно-правовими актами чи правовими актами індивідуальної дії) суб'єкта владних повноважень, оскільки за юридичною природою є відмінними від останніх.

Така форма оприлюднення офіційного розуміння окремих положень законодавства, що регулює податкові правовідносини, не породжує для відповідних суб'єктів настання будь-яких юридичних наслідків, не впливає на їхні права та обов'язки, а також не є обов'язковою для виконання.

В даному випадку оспорювана податкова консультація не носить обов'язкового характеру, не породжує для Позивача жодних правових наслідків та не порушує його прав, свобод і інтересів.

Таким чином, податкові консультації за своїм змістом не є рішеннями суб'єкта владних повноважень, а також не є нормативно-правовими актами та не створюють і не припиняють права чи обов'язки особи, а є лише допомогою контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону. Жодних управлінських висновків оскаржувана податкова консультація не містить, вчинити будь-які обов'язкові дії Позивачу вона не приписує, та, відповідно, не порушує права, свободи та інтереси осіб у сфері публічно - правових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2013 по справі №826/8653/13-а та в подальшому підтримана в рішенні Вищого адміністративного суду України від 06.12.2013.

Крім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В той же час, позивачем не доведено та документально не підтверджено наявність рішення, вчинення дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які порушують її права, свободи або інтереси.

Враховуючи вищенаведене, надаючи податкову консультацію, Центральний офіс жодним чином не звужував сферу застосування міжнародного договору та надав відповідь по суті поставлених запитань, в межах інформації зазначеної в запиті.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, таке.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Разом з тим, необхідно звернути увагу, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що діями відповідача йому заподіяно шкоду, наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та нанесеною шкодою.

Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Отже, суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин по справі та вимог законодавства, довів правомірність своїх дій.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 листопада 2014 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міжрегіонального Головного управління Міндходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників - задоволити.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 листопада 2014 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ» до Міжрегіонального Головного управління Міндходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання недійсною податкової консультації від 11 червня 2014 року №11303/10/28-10-06-2-11, зобов'язання надати нову податкову консультацію певного змісту та відшкодування шкоди в сумі 1 000 000, 00 грн. - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї постанова у повному обсязі, тобто з 31 березня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено - 30 березня 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Троян Н.М.