Справа № 815/6582/14
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 815/6582/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.

за участю секретаря - Царькової К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - Позивач, або ОСОБА_1.) з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - Відповідач, або ГУДМСУ в Одеській області) про визнання протиправним та скасування рішення-висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1, виданої громадянину Ісламської Республіки Афганістану ОСОБА_1, зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати нову посвідку на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Афганістану ОСОБА_1.

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

У липні 2014 року він отримав від ГУДМСУ в Одеській області лист № 5/3-290078 від 27.06.2014 року про скасування Позивачу дозволу на імміграцію відповідно до вимог п.1 ст.12 розділу ІV Закону України «Про імміграцію» та анулювання посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 19.06.2008 року. Вказане рішення Позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки зазначені в ньому обставини не відповідають дійсності. Як вказав Позивач, він на законних підставах проживає з 2002 року в Україні. 22.10.2003 року у Позивача в Україні народився син, у зв'язку із чим в 2004 році він звернувся до ВГІРФО УМВСУ в Одеській області з заявою про надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання в Україні. За результатами розгляду заяви Позивача в 2005 році ВГІРФО УМВСУ в Одеській області було прийнято рішення про надання йому дозволу на імміграцію та видана посвідка на постійне проживання серії ОД № 277/05, яку у 2008 році, у зв'язку з непридатністю до використання внаслідок зношення, замінено на нову посвідку серії НОМЕР_1 від 19.06.2008 року. Як зазначає Позивач, для отримання вказаної посвідки на постійне проживання в Україні, ним до ВГІРФО УМВСУ в Одеській області не надавались свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність, він не притягувався до кримінальної відповідальності, відсутні будь-які докази того, що його дії як іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, не має доказів того, що скасування дозволу Позивачу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, також, не існує доказів, що підтверджують порушення Позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. З огляду на викладене, Позивач вважає, що у Відповідача не було підстав для прийняття рішення про скасування Позивачу дозволу на імміграцію відповідно до вимог п.1 ст.12 розділу ІV Закону України «Про імміграцію» та анулювання його посвідки на постійне проживання в Україні. Також, на думку Позивача, приймаючи оскаржуване рішення Відповідачем не дотримано Порядку скасування дозволу на імміграцію в Україну, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року, а саме: Позивача не запрошували для надання пояснень, а прийняте рішення-висновок про скасування Позивачу дозволу на імміграцію та анулювання посвідки на постійне проживання в Україні не вручений йому до теперішнього часу. За таких обставин, Позивач вважає, що прийняте Відповідачем рішення про скасування Позивачу дозволу на імміграцію та анулювання його посвідки на постійне проживання в Україні підлягає скасування, а його вимоги задоволенню в повному обсязі.

В судовому засіданні представник Позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник Відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с.43-46). В судовому засіданні представник Відповідача зазначив, що 09.12.2004 року до ВГІРФО УМВСУ в Одеській області надійшла заява громадянину Ісламської Республіки Афганістану ОСОБА_1 з приводу надання дозволу на імміграцію в Україну. За результатами розгляду вказаної заяви, 24.01.2005 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на імміграцію в Україну та він був документований посвідкою на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію Позивач отримав як батько громадянина України, на підставі ст.4 Закону України «Про імміграцію», проте, як зазначає Відповідач, дитина Позивача набула громадянство України відповідно до ч.3 ст.8 Закону України «Про громадянство України» лише 12.05.2009 року, про що свідчить копія довідки про реєстрацію особи громадянином України. Виходячи з вищевикладеного, Відповідач вважає, що підстав для прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію Позивачу не існувало, оскільки його дитина набула громадянство України лише через чотири роки після отримання ним дозволу на імміграцію в Україну та документування його посвідкою на постійне проживання в Україні. За таких обставин, на думку Відповідача, рішення від 27.06.2014 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну Позивачу прийнято із дотриманням законних підстав, відповідно до п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», тому підстави для задоволення вимог Позивача відсутні.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши надані докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

09.12.2004 року до ВГІРФО УМВСУ в Одеській області надійшла заява-анкета Позивача про залишення в Україні на постійне проживання (а.с.51-52).

До вказаної заяви Позивачем були додані наступні документи: копія національного паспорту ОСОБА_1 № НОМЕР_2, виданого 20.11.2003 року посольством Афганістану в Києві; копія свідоцтва про народження сина Позивача - ОСОБА_2., серії НОМЕР_3, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану ООУЮ, довідка управління інформаційних технологій при ГУМВСУ в Одеській області № 183515 про те, що станом на 08.11.2004 року Позивач засудженим не значиться та в розшуку не перебуває (а.с.53-56).

20.01.2005 року Позивачем була подана до ВГІРФО УМВСУ в Одеській області заява про видачу посвідки на постійне проживання в Україні (а.с.60-61).

За результатами розгляду поданих Позивачем заяв ВГІРФО УМВСУ в Одеській області прийняло висновок від 24.01.2005 року про залишення на постійне мешкання в Україні, яким задоволено клопотання Позивача на документування посвідкою на постійне проживання в Україні (а.с.59).

На підставі вказаного висновку Позивачу була видана посвідка на постійне проживання серії ОД № 277/05.

19.06.2008 року, за заявою Позивача, у зв'язку з непридатністю до використання внаслідок зношення зазначеної посвідки, Позивачу видано нову посвідку серії НОМЕР_1.

27.06.2014 року Відповідачем прийнято рішення у формі висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Афганістану ОСОБА_2., яким згідно вимог п.1 ст.12 розділу ІV Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну Позивачу у зв'язку з наданням ним свідомо неправдивих відомостей про належність його дитини до громадянства України на момент розгляду документів справи та визнано недійсною і вилучено посвідку на постійне проживання в Україні серії ОД № 5306 від 19.06.2008 року видану на ім'я ОСОБА_2.

Не погодившись з вказаним рішенням Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Таким чином, Закон України «Про імміграцію» визначає два направлення імміграції та, відповідно, іммігрантів, а ст.ст. 4, 9, 11 цього Закону визначають для них підстави, порядок надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання.

Так, відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

За приписами ч.1 ст.9 вказаного Закону заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: особами, які постійно проживають за межами України,н - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Щодо особи, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Статтями 12, 13 Закону України «Про імміграцію» визначені підстави для скасування дозволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне проживання.

Так, згідно вимог зазначених статей Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасований, а видана на підставі такого дозволу посвідка на постійне проживання в Україні вилучена, якщо: з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; в інших випадках, передбачених законами України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, обґрунтовуючи наявність підстав для скасування наданого Позивачу дозволу на імміграцію та вилучення у останнього посвідки на постійне проживання в Україні Відповідач послався саме на вказаний п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» зазначивши, що Позивачем для отримання дозволу на імміграцію надано свідомо неправдиві відомості.

Проте, Відповідачем до суду не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених вказаним п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» та були б підставою для скасування наданого Позивачу дозволу на імміграцію та вилучення у останнього посвідки на постійне проживання в Україні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Позивачем не надавались Відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

З матеріалів справи вбачається, що до поданої Позивачем заяви про залишення в Україні на постійне проживання, на підставі якої Позивачу надано дозвіл на імміграцію та видано посвідку на постійне місце проживання в Україні, останнім були додану наступні документи: копія національного паспорту ОСОБА_1 № НОМЕР_2, виданого 20.11.2003 року посольством Афганістану в Києві; копія свідоцтва про народження сина Позивача - ОСОБА_2., серії НОМЕР_3, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану ООУЮ, довідка управління інформаційних технологій при ГУМВСУ в Одеській області № 183515 про те, що станом на 08.11.2004 Позивач засудженим не значиться та в розшуку не перебуває.

Зазначені документи не містять недостовірних відомостей та є чинними.

Також, Відповідачем на надано доказів існування інших підстав для скасування наданого Позивачу дозволу на імміграцію та вилучення у нього посвідки на постійне проживання в України, які передбачені ст.12 Закону України «Про імміграцію», а саме: Відповідачем не надано суду вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; Відповідачем, також, не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення Позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Крім того, суд наголошує, що станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію Позивачу, ВГІРФО УМВСУ в Одеській області, як уповноважений державний орган, перевірялись надані Позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у тому числі, не було встановлено і подання Позивачем недостовірних даних, у зв'язку із чим Позивача було документовано посвідкою на постійне проживання.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст.13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

На порушення зазначених приписів Відповідачем у справі не надано будь-яких доказів надіслання (вручення) Позивачу запрошення про надання пояснень у зв'язку із початком розгляду питання щодо скасування йому дозволу на імміграцію, не надано доказів вручення (надсилання) Позивачу оскаржуваного рішення (висновку).

Крім того, суд відмічає, що оскаржуване рішення (висновок) не містить обґрунтування, що вивчались обставини наявності у Позивача, дітей, які народились в Україні, права на набуття громадянства України, тривалість терміну перебування дітей в Україні, їх соціальні зв'язки, можливі негативні наслідки якщо діти мають розлучатись з батьком.

При цьому, суд зазначає, що діти Позивача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є неповнолітніми, знаходяться на його утриманні і потребують допомоги, у зв'язку з цим, суд вважає, що рішення, прийняте Відповідачем, порушує не лише права Позивача, але й права і інтереси його неповнолітніх дітей.

Згідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст.13 Закону України «Про імміграцію», особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України.

Враховуючи те, що вимушений виїзд подружжя з території України може позбавити родину законного джерела доходу, слід зробити висновок, що рішення Відповідача тягне за собою порушення інтересів неповнолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що передбачені наступними нормами.

Відповідно до ст.ст. 8, 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного із них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за випадком, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Кожна дитина має право на рівень життя, достойний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У Преамбулі Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний, загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що оскаржуване рішення (висновок), прийнято Відповідачем з порушенням вимог ст.2 КАС України, а саме: без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Позивач проживає на території України з 2003 року і Відповідачем наданням двох посвідок на постійне проживання в Україні підтверджувалась законність перебування іноземця в Україні; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами Позивача. При видачі посвідки на постійне проживання в Україні Відповідач підтвердив правильність надання Позивачем необхідних документів, доказів порушення закону Позивачем при видачі йому посвідки в ході перевірки наданих останнім документів Відповідачем не встановлено та до суду не надано; несвоєчасно: дозвіл на імміграцію в Україну Позивачу видано 24.01.2005 року, тоді, як висновок про скасування цього дозволу винесений 27.06.2014 року; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення та порушено положення Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року.

З урахуванням вищенаведеного та встановлених судом фактів, суд дійшов висновку, що Відповідач приймаючи оскаржуване рішення діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.6 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем під час розгляду справи не було доведено правомірності прийнятого ним рішення, тому суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.06.2014 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 та зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати посвідку на постійне проживання в Україні громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.06.2014 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати посвідку на постійне проживання в Україні громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.

23 березня 2015 року.