Справа № 824/84/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/84/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Левицького В.К.;

суддів Лелюка О.П., Маренича І.В.,

за участю секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.;

сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Гульпе О.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області

про визнання незаконним та скасування розпоряджень та стягнення моральної шкоди.

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: визнати незаконними та скасувати розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації від 23.12.2014 р. № 88-ос "Про відсторонення ОСОБА_1.", від 23.01.2015 р. №01 - ос «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження від 23.12.2014 р. №88-ос», від 25.12.2014 р. №326-р «Про утворення комісії з питання проведення службового розслідування», від 26.01.2015 р. №27 - р «Про продовження терміну службового розслідування»; стягнути з Новоселицької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 12180,00 грн.; стягнення на її користь провести шляхом списання коштів Державної казначейської службою України в межах відповідних бюджетних призначень з рахунків Новоселицької районної державної адміністрації, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В обґрунтування позову позивач вказував, що у відповідача відсутні підстави передбаченні чинним законодавством для відсторонення її від посади, оскільки жодна з обставин визначена в Порядку проведення службового розслідування не мала місце в її роботі. Крім того, вказував, що розпорядження відповідача від 23.12.2014 р. №88-ос є незаконним та не може створювати ніяких правових наслідків, а тому повинно бути скасоване, а не визнано таким, що втратило чинність, оскільки втрата чинності це припинення застосування розпорядчого акту.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем до суду подано письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю, зазначаючи, що для відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов'язків, а також проведення щодо неї службового розслідування існували вагомі підстави, а саме її дії не відповідали нормам етики поведінки державного службовця та свідчили про невиконання службових обов'язків покладених на неї.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та надав пояснення аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як підтверджується матеріалами справи та трудовою книжкою серії НОМЕР_1, з 27.06.2008 р. ОСОБА_1 працювала державним службовцем в Новоселицькій районній державній адміністрації, а з 13.08.2014 р. по 06.03.2015 р. - на посаді заступника начальника управління освіти, молоді та спорту, начальника відділу дошкільної, загальноосвітньої та позашкільної освіти районної державної адміністрації (а.с. 8, 180 - 182).

Встановлено, що за результатами розгляду доповідної записки заступника голови Новоселицької районної державної адміністрації ОСОБА_4 про перешкоджання роботі, 23.12.2014 р. головою Новоселицької районної державної адміністрації видано розпорядження № 88-ос про зобов'язання заступника начальника управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації ОСОБА_1 негайно передати начальнику управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації ОСОБА_5 печатку управління та книги наказів (а.с. 184).

Пунктом 2 цього ж розпорядження, відсторонено з 23.12.2014 р. заступника начальника управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою заступника начальника управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації, як таку що навмисно перешкоджає роботі управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації (а.с. 166).

В судовому засіданні сторони не заперечували щодо ознайомлення ОСОБА_1 з вказаним розпорядженням 23.12.2014 р.

З метою з'ясування обставин порушення трудової, виконавської дисципліни, етики поведінки, належного виконання функціональних обов'язків заступника начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1, Новоселицькою районною державною адміністрацією розпорядженням від 25.12.2014 р. № 326-р затверджено склад комісії з питань проведення службового розслідування (а.с. 100, 101).

До складу комісії включено: заступника голови районної державної адміністрації ОСОБА_4 (голова комісії), керівника апарату районної державної адміністрації ОСОБА_6, начальника відділу організаційно - кадрової роботи апарату районної державної адміністрації ОСОБА_7, начальника відділу правового та інформаційного апарату районної державної адміністрації Гульпе О.Ю. та головного спеціаліста відділу організаційно - кадрової роботи апарату районної державної адміністрації ОСОБА_8 (а.с. 101).

В судовому засіданні сторони не заперечували щодо ознайомлення ОСОБА_1 з вказаним розпорядженням.

23.01.2015 р. Новоселицькою районною державною адміністрацією видано розпорядження № 01 - ос, яким визнано таким, що втратило чинність розпорядження від 23.12.2014 р. № 88-ос «Про відсторонення ОСОБА_1.» (а.с. 91).

З оспорюваним розпорядженням позивача ознайомлено 06.02.2015 р., про що свідчить його підпис на розпорядженні (а.с. 42, 91).

На підставі доповідної записки заступника голови райдержадміністрації, голови комісії зі службового розслідування від 23.01.2015 р., Новоселицькою районною державною адміністрацією 26.01.2015 р. видано розпорядження № 27-р, яким продовжено термін проведення службового розслідування до 24.02.2015 р.

Цим же розпорядженням відсторонено позивача від виконання повноважень за посадою на строк продовження терміну проведення службового розслідування, а комісію з питань проведення службового розслідування зобов'язано подати матеріали для розгляду до 25.02.2015 р. (а.с. 92).

З вказаним розпорядженням позивача ознайомлено 09.02.2015 р., про що свідчить його підпис на розпорядженні (а.с. 103).

За результатами роботи комісією з питань проведення службового розслідування 25.02.2015 р. складено акт (а.с. 134-138).

В акті зафіксовано, що 19.12.2014 р. ОСОБА_1 була запрошена до голови районної державної адміністрації ОСОБА_9 для узгодження питання звільнення заступника директора Костичанівської ЗОНІ ОСОБА_5 у зв'язку з переведенням його на посаду начальника управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації. При цьому було підготовлено відповідне клопотання до управління (лист №3787 від 19.12.2014 р.) про звільнення ОСОБА_5 у зв'язку з переведенням. Голова райдержадміністрації безпосередньо вручив ОСОБА_1 даний лист у себе в кабінеті в присутності заступника голови райдержадміністрації ОСОБА_4 та керівника апарату ОСОБА_6

ОСОБА_1 зневажливо кинула адресований управлінню лист на стіл та заявила, що не буде його брати і не буде нічого підписувати, що свідчить про відмову вирішувати дане питання та підтверджується актом про відмову в отриманні листа №3787. Цього ж дня цей лист було скеровано до управління. Разом з тим, ОСОБА_1 дала вказівку реєструвати у журналі вхідної кореспонденції лист №3787 про переведення ОСОБА_5 датою - 22.12.2014 р., а не 19.12.2014 р. За вказівкою ОСОБА_1 були зроблені виправлення у журналі вхідної кореспонденції та на вхідному штампі на листі з дати 19.12.2014 р. на 22.12.2014 р., що підтверджується пояснювальною запискою секретаря-діловода управління ОСОБА_10, ксерокопією листа № 3787 від 19.12.2014 р. (вх. управління №1467) та ксерокопією витягу з журналу реєстрації вхідної кореспонденції управління.

22.12.2014 р. начальником управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації було призначено ОСОБА_5 Заступник начальника управління ОСОБА_1 не допустила ОСОБА_5 до кабінету начальника, не передала йому печатку, управлінську документацію та з 13 до 17 години була відсутня на роботі, про що свідчить акт від 22.12.2014 р.

Після 17 години 22.12.2014 року ОСОБА_1 з'явилася в управління і влаштувала сварку з представниками районної державної адміністрації. Зважаючи на таку поведінку ОСОБА_1 було викликано працівників Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області, які зафіксували даний факт.

На підставі доповідних записок заступника голови райдержадміністрації ОСОБА_4, що додаються до акту, проведено службове розслідування щодо неналежного виконання функціональних обов'язків заступником начальника управління ОСОБА_1 Зокрема, у доповідних записках вказано на неналежний рівень виконавської дисципліни, низький фаховий рівень та неякісну підготовку документів управлінням, які містили неправдиву інформацію що подавались на підпис голови райдержадміністрації. В ході службового розслідування це підтверджено.

Також в акті зафіксовано, що відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 30.05.2014 р. № 119-р «Про структуру районної державної адміністрації» управління освіти, молоді та спорту реорганізовується шляхом поділу на відділ освіти та відділ молоді та спорту райдержадміністрації. Дане розпорядження передбачає, що начальники структурних підрозділів районної державної адміністрації зобов'язані були здійснити комплекс заходів пов'язаних із змінами в структурі райдержадміністрації. Службове розслідування показало, що ОСОБА_1, перебуваючи на посаді заступника начальника управління з 12.08.2014 р. не вжила в межах своєї компетенції ніяких заходів щодо реорганізації управління освіти, молоді та спорту.

За результатами службового розслідування комісія прийшла до висновку, що заступник начальника управління ОСОБА_1 своїми діями перешкоджала приступити до виконання службових обов'язків начальнику управління ОСОБА_11 та роботі управління. Не виконувала та неналежним чином виконувала свої функціональні обов'язки. Порушила етику поведінки державного службовця. Морально-психологічний клімат в управлінні вкрай напружений, що може негативно вплинути в подальшому на роботу управління.

Основною причиною такої поведінки ОСОБА_1 комісія вважає - не призначення ОСОБА_1 на посаду начальника управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації, на яку вона претендувала.

За результатами службового розслідування комісією вирішено визнати доведеними та підтвердженими факти грубих порушень трудових обов'язків заступником начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 та запропоновано голові райдержадміністрації притягнути її до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади.

З вказаним актом позивач ознайомився о 16 год. 45 хв. 25.02.2015 р. та власноручно зазначив, що «з висновками викладеними в акті не погоджується. До акту наявні зауваження, що будуть надані додатково. Наполягаю на розгляді даного акту в моїй присутності. З результатами такого службового розслідування не погоджують» (а.с. 137-138).

26.02.2015 р. позивач направив на адресу відповідача заперечення до акту службового розслідування (а.с. 174-175).

Про результати проведеного службового розслідування, 25.02.2015 р. голова комісії ОСОБА_4 направила на ім'я голови Новоселицької РДА лист-подання, в якому повідомила про завершення розслідування та надала на розгляд складений акт (а.с. 133).

За результатами розгляду акту розслідування, 05.03.2015 р. голова Новоселицької РДА на листі - поданні зробив резолюцію «Кадри підготувати розпорядження про звільнення» (а.с. 133).

Як вказувала в судовому засіданні ОСОБА_1 та не заперечувалося представником відповідача, розпорядженням Новоселицької райдержадміністрації від 06.03.2015 р. № 09-ос позивача звільнено з посади заступника начальника управління освіти, молоді та спорту, начальника відділу дошкільної, загальноосвітньої та позашкільної освіти районної державної адміністрації за п. 1 ст. 41 КЗпП України, за п. 6 ст. 30 Закону України «Про державну службу». Вказана обставина також підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією трудової книжки позивача (а.с. 180 - 182).

Вважаючи незаконними розпорядження про проведення службового розслідування, відсторонення від посади, утворення комісії з питань проведення службового розслідування та визнання таким, що втратило чинність розпорядження, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково з таких міркувань.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють у державних органах та їх апараті, визначено в Законі України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII).

Згідно ст. 17 Закону № 3723-XII громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу. Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Як видно з матеріалів справи, позивач 27.06.2008 р. прийняв Присягу державного службовця, про що зроблено запис в трудовій книжці.

Приписи Закону № 3723-XII передбачають можливість поширення на службові відносини трудового законодавства. У зв'язку з цим, суд виходить з того, що при вирішенні публічного спору пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

За положеннями ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 22 Закону № 3723-XII визначено, що невиконання службових обов'язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою приймається керівником державного органу, в якому працює цей службовець.

Тривалість відсторонення від виконання повноважень за посадою не повинна перевищувати часу службового розслідування. Службове розслідування проводиться у строк до двох місяців у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, п. 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 р. № 950 (далі - Порядок №950) визначено, що стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування:

у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян;

у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства, порушення етики поведінки;

на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри;

з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного правопорушення або порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

Абзацом 1 п. 2 цього Порядку передбачено, що рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником органу державної влади (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

Аналіз наведених норми Порядку № 950 свідчить, що проведення службового розслідування є правом, а не обов'язком державного органу. Однак прийняти рішення про проведення службового розслідування керівник державного органу може тільки у разі наявності підстав перерахованих в п. 1 Порядку № 950.

Як вбачається з оскаржуваних розпоряджень, рішення щодо проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 прийнято відповідачем у зв'язку з неналежним виконанням нею службових обов'язків та порушенням етики поведінки, а тому, на думку суду, у відповідача були законні підстави для призначення службового розслідування стосовно позивача.

Пунктом 3 Порядку № 950 встановлено, що рішенням щодо проведення службового розслідування визначається голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, мета і дата початку та закінчення службового розслідування. Термін службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 13.08.2014 р. призначена на посаду заступника начальника управління освіти, молоді та спорту, начальника відділу дошкільної, загальноосвітньої та позашкільної освіти районної державної адміністрації головою Новоселицької районної державної адміністрації, що підтверджується розпорядженням від 12.08.2014 р. №64 - ос.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач приймаючи оскаржувані розпорядження від 25.12.2014 р. №326-р «Про утворення комісії з питання проведення службового розслідування» та від 26.01.2015 р. № 27-р «Про продовження терміну проведення службового розслідування» був наділений повноваженням приймати рішення щодо проведення службового розслідування, утворювати комісію з питань проведення службового розслідування та продовжувати термін проведення службового розслідування до двох місяців.

Таким чином, при прийнятті оскаржуваних розпорядженнях відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Законом № 3723-XII та Порядком № 950.

Крім того, на переконання суду, вказані розпорядження відповідача безпосередньо не порушують права, свободи та інтереси позивача та не породжують для нього жодних прав та обов'язків.

Відтак позовні вимоги позивача про визнання незаконними та скасування розпоряджень Новоселицької районної державної адміністрації від 25.12.2014 р. №326-р «Про утворення комісії з питання проведення службового розслідування» та від 26.01.2015 р. №27 - р «Про продовження терміну службового розслідування» в частині продовжувати термін проведення службового розслідування до двох місяців є необґрунтованим та не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання незаконними та скасування розпоряджень Новоселицької районної державної адміністрації від 23.12.2014 р. № 88-ос «Про відсторонення ОСОБА_1.» та від 26.01.2015 р. №27 - р «Про продовження терміну службового розслідування» в частині відсторонення позивача від виконання повноважень за посадою на строк проведення терміну службового розслідування суд зазначає наступне.

Пунктом 4 Порядку №950 визначено, що службове розслідування проводиться з відстороненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником органу державної влади, в якому працює особа.

Таким чином, суд приходить до висновку, що положення вказаних вище нормативних актів передбачають, що відстороненню державного службовця від виконання повноважень передує рішення щодо проведення службового розслідування, що є єдиною законодавчо визначеною підставою для відсторонення особи від виконання повноважень за посадою.

Судом встановлено, а також не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що розпорядження відповідача від 23.12.2014 р. № 88-ос «Про відсторонення ОСОБА_1.» прийнято без попереднього прийняття рішення про проведення службового розслідування стосовно ОСОБА_1

Також суд, констатує, що згідно Порядку №950 рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування.

З матеріалів справи видно, що оскаржуване рішення від 23.12.2014 р. № 88-ос «Про відсторонення ОСОБА_1.» прийнято на підставі доповідної записки заступника голови райдержадміністрації ОСОБА_4 від 22.12.2014 р., яка на час подання цієї доповідної записки не була визначена головою комісії з проведення службового розслідування.

Також суд звертає увагу, що нормами ст. 22 Закону № 3723-XII передбачено виключний перелік підстав коли державний службовець підлягає відстороненню. Зокрема, зі змісту вказаної статті слідує, що прийняттю рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень має передувати встановлення невиконання державним службовцем покладених на нього службових обов'язків, що призвело до людських жертв або завдало значну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян. Лише після встановлення підстави для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою може власне розглядатися питання про його відсторонення.

Проте, як вбачається із поданої доповідної ОСОБА_4 від 23.01.2015 р. та оспорюваного розпорядження «Про продовження терміну проведення службового розслідування» від 26.01.2015 р. №27-р, відповідачем не вказана підстава для відсторонення позивача від виконання повноважень за посадою начальника управління освіти, молоді та спорту, начальника дошкільної, загальноосвітньої та позашкільної освіти управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації, чим, на думку суду, порушено приписи ст. 22 Закону № 3723-XII.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що під час службового розслідування відповідачем не встановлено невиконання позивачем покладених на нього службових обов'язків, що призвело до людських жертв або завдало значну шкоду державі чи громадянинові.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що розпорядження відповідача від 23.12.2014 р. № 88-ос «Про відсторонення ОСОБА_1.» та від 26.01.2015 р. №27 - р «Про продовження терміну службового розслідування» в частині відсторонення заступника начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою на строк продовження терміну проведення службового розслідування прийняті з порушенням вимог ст. 22 Закону № 3723-XII, а отже є протиправними і підлягають скасуванню.

Разом з тим, суд не бере до уваги доводи позивача стосовно того, що розпорядженню від 23.12.2014 р. №88 - ос надана зворотна дія в часі, оскільки як вбачається із пояснювальної записки головного спеціаліста відділу організаційно кадрової роботи апарату райдержадміністрації ОСОБА_8 в копіях розпорядження від 23.12.2014 р. №88-ос «Про відсторонення ОСОБА_1.» допущено механічну помилку в даті з якої відсторонено позивача, а саме замість 23.12.2014 р. вказано 22.12.2013 р., тоді як в оригіналі вказаного розпорядження вказано 23.12.2014 р. (а.с .131).

Стосовно позовної вимоги позивача, щодо визнання незаконним та скасування розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації від 23.01.2015 р. №01 - ос «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження від 23.12.2014 р. №88-ос», суд зазначає наступне.

Частиною 1 та 2 ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 р. № 586-XIV (далі - Закон № 586-XIV) передбачено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Закону № 586-XIV акти місцевих державних адміністрацій ненормативного характеру, прийняті в межах їх повноважень, набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо самими актами не встановлено пізніший термін введення їх у дію. Ці акти доводяться до їх виконавців, а при потребі - оприлюднюються.

Частиною 3 ст. 43 Закону № 586-XIV встановлено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Зазначене вище узгоджується з положеннями ч. 8 ст. 118 Конституції України про те, що рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України, або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

Представник відповідача в судовому засіданні вказував, що розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації від 23.01.2015 р. №01 - ос «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження від 23.12.2014 р. №88-ос» прийнято головою райдержадміністрації, оскільки відпала потреба у чинності розпорядження від 23.12.2014 р. №88-ос «Про відсторонення ОСОБА_1.»

Таким чином, на думку суду, аналіз наведених норм дає підстави вважати, що відповідач, приймаючи розпорядження від 23.01.2015 р. №01 - ос «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження від 23.12.2014 р. №88-ос», вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки розпорядження голови державної адміністрації, що є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку, а не визнається нечинним головою райдержадміністрації.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розпорядження від 23.01.2015 р. №01 - ос «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження від 23.12.2014 р. №88-ос» є протиправним і підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з Новоселицької районної державної адміністрації на його користь моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичною або юридичною особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок її джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках.

Крім того, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.п. 3, 4 вказаної постанови визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, позивачем у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, в позовній заяві та в судовому засіданні позивачем та його представником не доведено та не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що моральна шкода спричинена незаконними діями або бездіяльністю відповідача, не обґрунтовано її розмір та не зазначено, які саме моральні або фізичні страждання чи інші негативні явища заподіяні позивачеві та чим це підтверджується, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог в зазначеній частині, а отже є такими, що не підлягають задоволенню.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність прийнятих розпоряджень від 23.12.2014 р. № 88-ос "Про відсторонення ОСОБА_1.", від 23.01.2015 р. № 01-ос "Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження від 23.12.2014 р. № 88-ос" та від 26.01.2015 р. № 27-р "Про продовження терміну службового розслідування" в частині відсторонення заступника начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою на строк продовження терміну проведення службового розслідування, а тому вказані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Частина 1 ст. 94 КАС України визначає, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки, згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати (судовий збір), відповідно до ст. 94 КАС України, стягненню з відповідача не підлягають.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 43 та 129 Конституції України, ст. ст. 69, 71, 94, 158, 160 - 163 та 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області від 23.12.2014 р. № 88-ос "Про відсторонення ОСОБА_1.".

3. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області від 23.01.2015 р. № 01-ос "Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження від 23.12.2014 р. № 88-ос".

4. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області від 26.01.2015 р. № 27-р "Про продовження терміну службового розслідування" в частині відсторонення заступника начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою на строк продовження терміну проведення службового розслідування.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Порядок та строки набрання постановою законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано судом 30 березня 2015 р.

Головуючий В.К. Левицький

Судді О.П. Лелюк

І.В. Маренич