Справа № 826/2756/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 березня 2015 року 10:49 № 826/2756/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючий суддя Кобилянський К.М., судді Санін Б.В., Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до 1) Державної виконавчої служби України 2) Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві
третя особа без самостійних вимог на предмет споруПублічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»
про визнання протиправними та скасування постанов,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою Державної виконавчої служби України (далі - відповідач-1), Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач-2), в якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди М.В. від 09.04.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору по виконавчому провадженню №28778701;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Григорян О.Г. від 15.07.2014 про відкриття виконавчого провадження №44000677;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Григорян О.Г. від 06.08.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 44000677).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Посилався на те, що відповідач-1 не мав правових підстав для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 09.04.2014 по виконавчому провадженню №28778701, оскільки виконавчий лист був виконаний другим боржником - ОСОБА_4 у добровільному порядку. У зв'язку з цим ОСОБА_1 була звільнена від обов'язку виконувати виконавчий лист у виконавчому провадженні №28778701. Як наслідок, позивач вважає протиправною постанову від 15.07.2014 про відкриття виконавчого провадження №44000677 щодо примусового виконання вказаної постанови від 09.04.2014 ВП №28778701 та накладення арешту на майно ОСОБА_1

Представник відповідача-1 проти задоволення позову заперечив. Посилався на те, що оскаржувані постанови винесені у відповідності до вимог законодавства. Крім того, відповідач-1 вказав на те, що позивач пропустила строк звернення до суду в частині оскарження постанов про стягнення з боржника виконавчого збору по виконавчому провадженню від 09.04.2014 №28778701 та про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2014 №44000677.

Відповідач-2 та третя особа явку своїх представників у судове засідання не забезпечили. Про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Своєї позиції стосовно заявлених позовних вимог суду не повідомили.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні у Державній виконавчій службі України перебувало виконавче провадження №28778711 щодо примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва від 10.06.2011 №2-1849/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» заборгованості за кредитним договором 2008-03-Ф від 01.02.2008 у розмірі 46 755 715,12 гри., з якої 35 000 000,00 грн. Заборгованість за кредитом, 10 459 248, 47 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 1 296 466,65 гри. - пеня за прострочення сплати процентів.

09.04.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою Михайлом Валентиновичем винесено постанову про стягнення з боржника (ОСОБА_1.) виконавчого збору ВП №28778701 у розмірі 4 675 571,51 грн.

29.05.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою Михайлом Валентиновичем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №28778701, на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

Постанова від 09.04.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №28778701 була направлена до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві для виконання.

15.07.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Григорян Оленою Грайровною відкрито виконавче провадження №44000677 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 09.04.2014 ВП №28778701.

06.08.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Григорян Оленою Грайровною винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №44000677.

Не погоджуючись із зазначеними постановами від 06.08.2014 ВП №44000677, від 09.04.2014 №28778701, від 15.07.2014 №44000677, позивач оскаржила їх до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2015 залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди М.В. від 09.04.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору по виконавчому провадженню №28778701 та визнання протиправною та скасувати постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Григорян О.Г. від 15.07.2014 про відкриття виконавчого провадження №44000677.

Отже, на розгляді у суді залишилась тільки вимога позивача про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Григорян О.Г. від 06.08.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 44000677.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з положеннями частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до пункту 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку. Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

Зі змісту наведеного пункту постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3 слідує, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору є санкціями майнового характеру за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин судового рішення.

Позивач посилалась на те, що ОСОБА_4 виконав у добровільному порядку рішення Голосіївського районного суду міста Києва, на підставі якого видано виконавчий лист №2-1849/10 від 10.06.2011, що свідчить про відсутність у державного виконавця підстав для стягнення з боржника виконавчого збору.

Матеріали справи свідчать про те, що питання виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва №2-1849/10 від 10.06.2011 було предметом розгляду адміністративної справи №826/11328/14.

Так, у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.09.2014 №826/11328/14., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 зазначено наступне: «… як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ОСОБА_4 у встановлені строки в добровільному порядку виконав рішення суду, зокрема, ним надано згоду на добровільну передачу всього майна іпотекодержателю та вказана згода прийнята ПрАТ «Перший Український Міжнародний Банк».».

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Положеннями статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, факт виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва №2-1849/10 від 10.06.2011 у добровільному порядку не потребує доведення у ході розгляду даної адміністративної справи.

Оскільки ОСОБА_4 виконав вказаний виконавчий лист у добровільному порядку, то ОСОБА_1 вже була звільнена від обов'язку виконувати вказаний виконавчий лист, а отже, підстави для застосування до неї відповідальності за невиконання судового рішення у відповідачів були відсутні.

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

На підставі вищезазначених правових норм, відповідач-2 виніс оскаржувану постанову від 06.08.2014 №44000677 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою наклав арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 4 675 571,51 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 була звільнена від обов'язку виконувати виконавчий лист Голосіївського районного суду міста Києва №2-1849/10 від 10.06.2011, оскільки він у повному обсязі виконаний ОСОБА_4 та підстави для стягнення з неї виконавчого збору за невиконання даного виконавчого листа були відсутні, то суд дійшов висновку, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.08.2014 №44000677 є протиправною.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що до винесення постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди М.В. від 09.04.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору по виконавчому провадженню №28778701 публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», яке є правонаступником усіх прав і обов'язків публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» звернулось до Державної виконавчої служби України із заявою від 03.12.2013 про відкликання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва від 10.06.2011 №2-1849/10 без виконання та просило у вказаній заяві зняти арешт з майна боржника у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Отже, відповідач-1 був обізнаний про добровільне виконання ОСОБА_4 виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва №2-1849/10 від 10.06.2011 ще до винесення оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Частиною 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Григорян О.Г. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.08.2014 ВП № 44000677.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 36,54 грн. (тридцять шість гривень 54 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді Б.В. Санін

Т.О. Скочок