Справа № 826/19273/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр СВ" до Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Прем'єр СВ», звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 02 вересня 2014 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Прем'єр СВ» збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 268755,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 179170,00 грн., за штрафними санкціями - 89585,00 грн. та № 001000203, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Прем'єр СВ» збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 520900,50 грн., в тому числі: за основним платежем - 347267,00 грн., за штрафними санкціями - 173633,50 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2015 року позовні вимоги задоволені повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 02 вересня 2014 року № та № 001000203.

Не погоджуючись з судовим рішенням представник Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі направлення від 04 серпня 2014 року № 1618/26-54-22-03 та наказу від 01 серпня 2014 року № 1558, згідно із підпунктами 78.1.1, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Прем'єр СВ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах із ТОВ «Реалторг-Плюс» () за період з 01 лютого 2013 року по 30 червня 2014 року та ТОВ «Альфа Трейдінг Груп» () за період з 01 березня 2014 року по 31 березня 2014 року, за результатом якої складено акт перевірки від 15 серпня 2014 року № 922/26-54-22-03-07/38556737.

Як висновок проведеної перевірки встановлено наступні порушення: пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток, всього у сумі 179170,00 грн., в тому числі за IV квартал 2013 року на суму 179170,00 грн.; пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 347267,00 грн., в тому числі: за листопад 2013 року у сумі 48750,00 грн., за грудень 2013 року у сумі 139850,00 грн. та за березень 2014 року у сумі 158667,00 грн.

На підставі вищезазначених висновків, Державною податковою інспекцією у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийнято наступні податкові повідомлення - рішення:

- № від 02 вересня 2014 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Прем'єр СВ» збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 520900,50 грн., в тому числі: за основним платежем - 347267,00 грн., за штрафними санкціями - 173633,50 грн.

- № від 02 вересня 2014 року яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Прем'єр СВ» збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 268755,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 179170,00 грн., за штрафними санкціями - 89585,00 грн.

За результатом адміністративного оскарження, податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 02 вересня 2014 року № та № 001000203 залишені без змін, скарга позивача - без задоволення.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та необґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що відповідач не надав належної оцінки поданим до перевірки документам, натомість допустив відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючих, які належним чином встановлені і доведені не були, а позивач в свою чергу надав докази реальності та товарності угоди.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Так, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та ТОВ «Реалторг-Плюс», ТОВ «Альфа Трейдінг Груп», обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Прем'єр СВ» та ТОВ «Реалторг-Плюс» укладено договір про надання поліграфічних послуг № 110101 від 01 листопада 2013 року.

Пунтом 1.1 вказаного договору визначено, що Виконавець бере на себе зобов'язання в установлені договором терміни відповідно до вимог і умов Замовника, визначених у рахунках-фактурах, надати поліграфічні послуги.

Пунктом 1.2 визначено, що Замовник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, своєчасно прийняти та оплатити виконану Виконавцем роботу.

Пунктом 2.1 визначено, що загальна вартість робіт за цим договором становить суму, вказаних у рахунках фактурах.

Пунктом 2.2 визначено, що оплата робіт згідно Договору проводиться Замовником на поточний рахунок знавця протягом 90 календарних днів з дня підписання акту здавання-приймання виконаних робіт.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано акти здачі - приймання робіт (надання послуг) та податкові накладні.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані документи в повній мірі підтверджують товарність та реальність укладеного договору, та зазначає наступне.

Так, досліджуючи акти здачі - приймання робіт (надання послуг) № 110602 від 06 листопада 2013 року, № 110702 від 01 листопада 2013 року, № 111202 від 12 листопада 2013 року, № 111203 від 12 листопада 2013 року, № 111802 від 18 листопада 2013 року, № 111803 від 18 листопада 2013 року, № 112102 від 21 листопада 2013 року, № 120202 від 02 грудня 2013 року, № 120902 від 09 грудня 2013 року, № 120903 від 09 грудня 2013 року, № 120904 від 09 грудня 2013 року, № 121202 від 12 грудня 2013 року, № 121203 від 12 грудня 2013 року, № 121204 від 12 грудня 2013 року, № 121205 від 12 грудня 2013 року, № 121206 від 12 грудня 2013 року, № 121207 від 12 грудня 2013 року, № 122302 від 23 грудня 2013 року, № 122303 від 23 грудня 2013 року, № 122402 від 24 грудня 2013 року, № 122403 від 24 грудня 2013 року, № 12244 від 24 грудня 2013 року, № 122405 від 24 грудня 2013 року, № 122406 від 24 грудня 2013 року, № 122502 від 25 грудня 2013 року, № 122503 від 25 грудня 2013 року, колегія суддів не вважає належним підтвердженням фактичного отримання послуг від ТОВ «Реалторг-Плюс», оскільки вони оформлені без дотримання вимог закону.

Акти приймання-здачі робіт є документами первинного бухгалтерського обліку у розмінні ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Вимоги до таких документів встановлені у ч. 2 ст. 9 вказаного Закону.

Згідно вказаної норми права документи первинного бухгалтерського обліку повинні містити такі обов'язкові реквізити, як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши надані представником позивача копії актів приймання-здачі робіт колегія суддів встановила, що вони оформлені з порушенням вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зокрема, у вказаних актах не відображено зміст та обсяг господарської операції.

Так, у всіх актах приймання-здачі робіт зазначено, що виконані поліграфічні послуги (ручні роботи) (а.с.226-237 т.1)

У відповідності до п. 4.1.1 спірних договору з контрагентом замовник зобов'язується здійснити оплату на поточний рахунок Виконавця в сумі, яка вказана в п.2.1 цих договорів, протягом 90 календарних днів з дня підписання актів здавання-приймання виконаних робіт. Тобто, можна зробити висновок, що сума оплати послуг відповідає вартості фактично наданих поліграфічних послуг, на підставі акту приймання-здачі робіт, що надається виконавцем та затверджується підписами повноважених представників сторін.

Таким чином, сума коштів, що перераховується позивачем на користь контрагента визначається в залежності від обсягу робіт, які були фактично виконані та які повинні бути зазначені в акті приймання-здачі робіт.

У кожному з наданих позивачем актів приймання-здачі робіт вказано різну вартість послуг, проте зазначено один і той же вид робіт. Із вказаних актів неможливо встановити які саме роботи виконувалися спірним контрагентом у певний проміжок часу та в якому обсязі.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що сторони при складенні актів приймання-здачі виконаних робіт повинні були відобразити зміст та обсяг наданих послуг.

Окрім того, необхідність відображення вказаної інформації обумовлена вимогами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вона також, згідно пунктів договору, є необхідною для визначення суми коштів, які замовник зобов'язаний перерахувати виконавцю.

Надані представником позивача акти не містять у собі відомостей, фіксування яких є основним призначенням таких актів про зміст та обсяг отриманих послуг та виконаних робіт. У зв'язку з цим на підставі зазначених актів неможливо визначити вартості таких робіт і послуг.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що акти приймання-здачі робіт були складені та підписані сторонами з метою створення фіктивних доказів на підтвердження виконання умов договору, а не у зв'язку з фактичним отриманням позивачем від спірних контрагентів поліграфічних послуг, обумовлених вищевказаними аналогічними договорами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що надані представником позивача акти не є належним доказом у даній справі.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, представник позивача пояснив, що фактично до позивача приходили працівники та комплектували пластикову підставку для демонстрації сигарет.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано жодних документів, які б свідчили які саме поліграфічні послуги отримувало TOB «ПРЕМ'ЄР СВ» від контрагента, що яка саме поліграфічна продукція ними виготовлялася, погоджені (затверджені) зразки поліграфічної продукції підприємством до перевірки не надано, як здійснювався пропускний режим працівників тощо.

Оплата за надані послуги здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку.

Разом з тим, між позивачем та ТОВ «Альфа Трейдінг Груп» укладено договір про надання поліграфічних послуг № 010901 від 09 січня 2014 року.

Пунтом 1.1 вказаного договору визначено, що Виконавець бере на себе зобов'язання в установлені договором терміни відповідно до вимог і умов Замовника, визначених у рахунках-фактурах, надати поліграфічні послуги.

Пунктом 1.2 визначено, що Замовник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, своєчасно прийняти та оплатити виконану Виконавцем роботу.

Пунктом 2.1 визначено, що загальна вартість робіт за цим договором становить суму, вказаних у рахунках фактурах.

Пунктом 2.2 визначено, що оплата робіт згідно Договору проводиться Замовником на поточний рахунок знавця протягом 90 календарних днів з дня підписання акту здавання-приймання виконаних робіт.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано акти здачі - приймання робіт (надання послуг) та податкові накладні.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані документи в повній мірі підтверджують товарність та реальність укладеного договору, та зазначає наступне.

Так, досліджуючи акти здачі - приймання робіт (надання послуг) №№ 30408, 30409, 30411, 30412, 30410 від 04 березня 2014 року, №№ 30512, 30511, 30510 від 05 березня 2014 року, №№ 30606, 30607 від 06, колегія суддів не вважає належним підтвердженням фактичного отримання послуг від ТОВ «Альфа Трейдінг Груп», оскільки вони оформлені без дотримання вимог закону.

Акти приймання-здачі робіт є документами первинного бухгалтерського обліку у розмінні ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Вимоги до таких документів встановлені у ч. 2 ст. 9 вказаного Закону.

Згідно вказаної норми права документи первинного бухгалтерського обліку повинні містити такі обов'язкові реквізити, як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши надані представником позивача копії актів приймання-здачі робіт колегія суддів встановила, що вони оформлені з порушенням вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зокрема, у вказаних актах не відображено зміст та обсяг господарської операції.

Так, у всіх актах приймання-здачі робіт зазначено, що виконані поліграфічні послуги (ручні роботи) (а.с.226-237 т.1)

У відповідності до п. 4.1.1 спірних договору з контрагентом замовник зобов'язується здійснити оплату на поточний рахунок Виконавця в сумі, яка вказана в п.2.1 цих договорів, протягом 90 календарних днів з дня підписання актів здавання-приймання виконаних робіт. Тобто, можна зробити висновок, що сума оплати послуг відповідає вартості фактично наданих поліграфічних послуг, на підставі акту приймання-здачі робіт, що надається виконавцем та затверджується підписами повноважених представників сторін.

Таким чином, сума коштів, що перераховується позивачем на користь контрагента визначається в залежності від обсягу робіт, які були фактично виконані та які повинні бути зазначені в акті приймання-здачі робіт.

У кожному з наданих позивачем актів приймання-здачі робіт вказано різну вартість послуг, проте зазначено один і той же вид робіт. Із вказаних актів неможливо встановити які саме роботи виконувалися спірним контрагентом у певний проміжок часу та в якому обсязі.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що сторони при складенні актів приймання-здачі виконаних робіт повинні були відобразити зміст та обсяг наданих послуг.

Окрім того, що необхідність відображення вказаної інформації обумовлена вимогами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вона також, згідно пунктів договору, є необхідною для визначення суми коштів, які замовник зобов'язаний перерахувати виконавцю.

Надані представником позивача акти не містять у собі відомостей, фіксування яких є основним призначенням таких актів про зміст та обсяг отриманих послуг та виконаних робіт. У зв'язку з цим на підставі зазначених актів неможливо визначити вартості таких робіт і послуг.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що акти приймання-здачі робіт були складені та підписані сторонами з метою створення фіктивних доказів на підтвердження виконання умов договору, а не у зв'язку з фактичним отриманням позивачем від спірних контрагентів поліграфічних послуг, обумовлених вищевказаними аналогічними договорами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що надані представником позивача акти не є належним доказом у даній справі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано жодних документів, які б свідчили які саме поліграфічні послуги отримувало TOB «ПРЕМ'ЄР СВ» від контрагента, що яка саме поліграфічна продукція ними виготовлялася, погоджені (затверджені) зразки поліграфічної продукції підприємством до перевірки не надано, як здійснювався пропускний режим працівників тощо.

Оплата за надані послуги здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані документи в повній мірі підтверджують товарність та реальність укладеного договору, та зазначає, що Позивачем не надано жодних додаткових документів, які б свідчили хто про реальність укладеної угоди.

Позивач зазначає, що у штаті ТОВ «Прем'єр СВ» не має достатньої кількості працівників, а та працівники контрагентів самі приходили до позивача та виконували роботи в тому ж приміщені, що й виготовлялись деталі, а тому вироблена продукція не переміщувалась, колегія суддів не приймає до уваги зважаючи на таке.

Так, відповідно до умов двох аналогічних договорів з спірними контрагентами, позивач укладав спірні договори з метою отримання від зазначених контрагентів поліграфічних послуг, а не додаткових працівників.

Як вбачається з п. 1.1 спірних договорів Виконавець бере на себе зобов'язання в установлені договором терміни відповідно до вимог і умов Замовника, визначених у рахунках-фактурах, надати поліграфічні послуги.

Таким чином, доводи позивача, що працівники контрагентів самі приходили до позивача та виконували роботи в тому ж приміщені, суперечать умовам договорів про надання поліграфічних послуг.

Крім того, позивачем не надано інформації ким саме виконувались роботи, не наприклад, списку працівників, не надано пропуски на підприємство для виконання робіт. Також не надано доказів досягнення кінцевого результату.

Також, з матеріалів справи вбачається, що у спірних контрагентів позивача відсутні трудові ресурси для виконання умов договорів, а тому не зрозуміло ким, коли та яким чином виконувались умови договору.

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів як ТОВ «Реалторг-Плюс» так і ТОВ «Альфа Трейдінг Груп» відсутні трудові ресурси для виконання умов спірних договорів, так, зокрема, на підприємствах рахується лише одна особа - директор.

Відповідно ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач ТОВ «Реал Торг-Плюс» оплатило 1131600,00 грн., а ТОВ «Альфа Трейдінг Груп» - 838500,00 грн. при цьому поліграфічних послуг не було отримано, а оплачено за послуги робітників для виконання механічних робіт. Таким чином, колегія суддів не вбачає економічної доцільності залучати вказаних контрагентів, та оплачувати такі суми за їх послуги, якща для виконання механічних робіт можна було найняти додатково робітників.

Вищий адміністративний суд України в своєму інформаційному листі № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначив: «Судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Зокрема, під час перевірки відповідачем встановлено, що у контрагента позивача у TOB «РЕАЛТОРГ-ПЛЮС» відсутні первинні документи для підтвердження товарності та реальності здійснення господарських операцій; відсутність у TOB «РЕАЛТОРГ-ПЛЮС» необхідних умов для здійснення господарських операцій (відсутні основні фонди, трудові ресурси, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби), а тому, враховуючи об'єми задекларованих операцій, відсутність трудових ресурсів та матеріальних ресурсів вбачається можливим зробити висновок про неможливість здійснення господарських операцій, що задекларовані у податковій звітності. В ході проведення звірки не встановлено факту передачі товарів від продавця до покупця, в зв'язку з відсутністю (не наданням для перевірки), документів, що засвідчують передачу, транспортування, зберігання товару та не встановлено можливості надання послуг (атк перевірки від 14.07.2014р. №1406/26-59-22-03/38688475).

Що стосується звірки TOB «Альфа-Трейдінг Груп», то на підставі висновків акту ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів в Київській області від 19.05.2014 р. 215/22-03/38857613, відповідачем встановлено, що на підприємстві TOB «Альфа-Трейдінг Груп» (код за ) відсутні трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності, вбачається проведення обриву постачання придбаного товару, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру.

Тобто, відповідачем встановлено відсутність оснівних фондів, трудових ресурсів, виробничих активів для виконання передбаченій умовами договору робіт в такій кількості.

Крім того, відповідач посилається на порушення кримінального провадження № 000104 від 20 травня 2014 року відносно TOB «Реалторг- Плюс» за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 205 КК України.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, проаналізувавши наявні матеріали справи та норми зазначеного законодавства, колегія суддів вважає правомірними висновки відповідача, викладені в Акті перевірки, а саме те, що зазначені правовідносини позивача із контрагентом мали виключно паперовий характер, а отже не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачем було правомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, на підставі висновків, викладених в Акті перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Надані позивачем інші документи жодним чином не спростовують доводи апелянта про безтоварність укладених угод між позивачем та спірними контрагентами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів суду правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

У разі коли на момент перевірки платника податку податковим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються непідтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, непідтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.

З огляду на вищезазначене позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2015 року - скасувати.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр СВ" до Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 24 березня 2015 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.