Справа № 523/272/14-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 р. Справа № 523/272/14-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Кисельов В.К.

__________________________________________________________________________________

Головуючий І інстанції суддя Кисельов В.К. Справа №523/272/14а

Доповідач суддя - Осіпов Ю.В. Категорія №10.2.4

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 12 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа,-

В С Т А Н О В И В:

08.01.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління ДВС ГУЮ в Одеській області, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову ст.державного виконавця ВП №39289432 від 20.12.2013р. про повернення стягувачу дубліката виконавчого листа №2а-154/2010, виданого 05.08.2013р. Суворовським районним судом м.Одеси на виконання постанови від 02.03.2010 року.

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 12 лютого 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ в Одеській області Костіної В.В. від 20.12.2013 року щодо повернення дубліката виконавчого листа, виданого Суворовським районним судом м.Одеси №2-а-154/2010 від 05.08.2013р. про зобов'язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради виплатити соціальну допомогу ОСОБА_1 по догляду за дитиною ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) до досягнення трирічного віку за період з 01.01.2007р. по 31.12.2008р. у розмірі 11506,31 грн. Зобов'язано Управління ДВС ГУ юстиції в Одеській області продовжити виконавчі дії щодо виконання дублікату виконавчого листа, виданого Суворовським районним судом м. Одеси №2-а-154/2010 від 05.08.2013р. про зобов'язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради виплатити соціальну допомогу ОСОБА_1 по догляду за дитиною ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) до досягнення трирічного віку за період з 01.01.2007р. по 31.12.2008р. у розмірі 11506,31 грн., з урахуванням ухвали суду від 07.11.2013р.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, начальник Управління ДВС ГУ юстиції в Одеській області 03.03.2014р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 12.02.2014р.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом 1-ї інстанції встановлено наступні обставини справи.

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 02.03.2010 року (по справі №2-а-154/10) задоволено позов ОСОБА_1, а саме: зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Суворовської райадміністрації виплатити ОСОБА_1 недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку за період з 01.01.2007р. по 31.12.2008р. в розмірі 11506,31 грн. Зобов'язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міськради виплатити ОСОБА_1 недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку за період з 01.01.2009р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 4549,13 грн.

Вказана постанова Суворовського районного суду м.Одеси від 02.03.2010 року в набрала законної сили 27.07.2011 року та позивачці видано виконавчий лист.

10.10.2011 року за заявою позивача старшим державним виконавцем Відділу ПВР ГУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження ВП №29154167.

22.11.2011 року Суворовський районний суд м.Одеси своєю ухвалою замінив боржника у виконавчому провадженні ВП №29154167, а саме, замість ліквідованого Управління ПСЗН Суворовської РА Одеської міськради залучено в якості боржника Департамент праці та соціальної політики ОМР.

Далі, в зв'язку з неможливістю виконати вказане вище рішення суду з підстав відсутності достатнього бюджетного фінансування, виконавчий лист було повернуто позивачці та в подальшому втрачено.

05.08.2013 року Суворовським районним судом м.Одеси позивачці видано дублікат виконавчого листа.

12.08.2013 року ст.державним виконавцем ВПВР ГУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття нового виконавчого провадження ВП №39289432.

В подальшому, у зв'язку із певними труднощами виконання рішення суду зобов'язального характеру, ст.державний виконавець ВПВР ГУЮ в Одеській області звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси із заявою про зміну способу виконання постанови від 02.03.2010 року, який, в свою чергу, своєю ухвалою від 07.11.2013р. (справа №523/13717/13а) змінив спосіб виконання постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2010 р. у справі №2-А-154/10 із зобов'язання Департаменту ПСП ОМР виплатити ОСОБА_1 недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку за період з 01.01.2007р. по 31.12.2008р. в розмірі 11506,31 грн. на стягнення з Департаменту ПСП на користь позивача вказаної суми.

Проте, 20.12.2013 року ст.державний виконавець, посилаючись на приписи п.9 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виніс постанову про повернення дубліката виконавчого листа стягувачу, роз'яснивши при цьому позивачки її право пред'явити цей виконавчий документ для виконання до Державної казначейської служби України.

Не погоджуючись з вказаною вище постановою державного виконавця позивач оскаржила її до суду.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції, безмотивовано вийшовши за межі позовних вимог, виходив з обґрунтованості заявленої позивачкою вимоги та відповідно, з протиправності спірної постанови ВДВС, яка перешкоджає виконанню судового рішення.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує з приписів ст.14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до змісту вимог ст.ст.2,3,17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу (яка входить до системи органів Міністерства юстиції України) і здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно із ст.19 вказаного Закону, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як вбачається зі змісту приписів ст.25 цього ж Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Далі, державний виконавець протягом 3-х робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до 15-ти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Крім того, ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із ст.49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із ст.47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із ст.48 цього Закону. До того ж, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом 6-ти місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Так, судовою колегією з матеріалів справи встановлено, що постанова Суворовського районного суду м.Одеси від 02.03.2010 року (по справі №2-а-154/10), якою було задоволено позов ОСОБА_1 набрала законної сили 27.07.2011 року та, відповідно, підлягає безумовному виконанню.

Як вбачається зі змісту вказаної постанови, суд 1-ї інстанції зобов'язав Управління праці та соціального захисту населення Суворовської райадміністрації виплатити ОСОБА_1 недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку за період з 01.01.2007р. по 31.12.2008р. в розмірі 11506,31 грн., а також зобов'язав Департамент праці та соціальної політики Одеської міськради виплатити ОСОБА_1 недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку за період з 01.01.2009р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 4549,13 грн.

Крім того, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що Відділ ПВР ГУЮ в Одеській області фактично двічі намагався виконати вказану постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 02.03.2010 року, про що 10.10.2011 року і 12.08.2013 року відкривав аж два виконавчих провадження ВП №29154167 та ВП №39289432, але дане судове рішення в повному обсязі так і не було виконано у зв'язку з відсутністю необхідного цільового фінансування з Державного бюджету України.

Також, по справі встановлено, що 29.01.2014 року до Відділу ДВС від боржника - Департаменту праці та соціальної політики Одеської міськради надійшов лист про неможливість виконання виконавчого листа, з якого вбачається, що Департамент є бюджетною установою та фінансується за рахунок коштів бюджету міста та коштів Державного бюджету. Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі бюджету розпорядник бюджетних коштів здійснює лише за наявності відповідного державного призначення. Законом України «Про державний бюджет України» на відповідні роки затверджуються повноваження на реалізацію державних програм і заходи здійснення платежів з конкретною метою, додаткових джерел для взяття зобов'язань на виконання судових рішень не передбачено. Крім того, згідно із ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України положення нормативно-правових актів застосовуються в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Закону України «Про Державний бюджет України». Отже, вирішення питання щодо виділення додаткових коштів для забезпечення виконання судових рішень можливо лише після збільшення бюджетних призначень за відповідними бюджетними програмами соціального захисту громадян, оскільки розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють відповідні видатки за загальним фондом бюджету.

Таким чином, судовою колегією встановлено, що рішення суду від 02.03.2010р. боржником фактично виконано лише частково, а саме в частині документального здійснення перерахунку щомісячної допомоги. В іншій же частині, а саме щодо зобов'язання Департаменту виплатити позивачці недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку за період з 01.01.2007р. по 31.12.2008р. в розмірі 11506,31 грн. судове рішення не виконано з підстав відсутності бюджетного фінансування та неможливості його виконання без участі боржника.

При чому, слід звернути увагу ще й на той факт, що у виконавчому документі (а.с.11) зазначений порядок виконання, як зобов'язання вчинити певну дію, т.б. зобов'язати боржника виплатити позивачці недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною, тобто у даному випадку державний виконавець, при виконанні своїх обов'язків, позбавлений реальної можливості накласти арешт на кошти боржника та проводити їх примусове списання, оскільки ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено певний порядок виконання рішень судів за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії.

Окрім того, слід зазначити, що 01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до якого, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржниками за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду.

Відповідно ж до п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені ч.1 ст.2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом 6-ти місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені ч.1 ст.2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для, відмови у виконанні даного судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалося вище, Суворовським районним судом м.Одеси за заявою державного виконавця постановлено ухвалу від 07.11.2013р. (справа №523/13717/13а), якою було фактично змінено спосіб виконання постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2010р. (у справі №2-а-154/10) із зобов'язання Департаменту ПСП ОМР виплатити ОСОБА_1 недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку за період з 01.01.2007р. по 31.12.2008р. в розмірі 11506,31 грн. на стягнення з Департаменту ПСП на користь позивача вказаної суми. Таким чином, за вищевказаним виконавчим документом рішення суду про стягнення нарахованих коштів ухвалено після набрання чинності Закону України «Про гарантії держави, щодо виконання судових рішень».

Отже, за таких обставин, з урахуванням приписів ч.2 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011р. (зі змінами внесеними постановами КМУ №45 від 30.01.2013р. і №267 від 15.04.2013р.), на думку судової колегії, вказаний вище дублікат виконавчого листа, виданий 05.08.2013 року, разом з ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 07.11.2013р., підлягає пред'явленню для виконання безпосередньо до Державної казначейської служби України.

Таким чином, оскільки старший державний виконавець, посилаючись на приписи п.9 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виніс постанову про повернення дубліката виконавчого листа стягувачу, роз'яснивши при цьому позивачці її право пред'явити цей виконавчий документ для виконання до Державної казначейської служби України, судова колегія вважає, що, в даному конкретному випадку, відповідачем було здійснено всі необхідні заходи та виконані всі вимоги, передбачені Законами України «Про виконавче провадження» та «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

З врахуванням зазначеного та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що дії державного виконавця під час виконання виконавчого провадження ВП №39289432 були здійснені в межах та спосіб, визначений Законами України «Про виконавче провадження» та «Про державну виконавчу службу».

До того ж, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне ще раз звернути увагу на тому, що оскаржувана постанова державного виконавця від 20.12.2013 року про повернення виконавчого листа стягувачу не позбавляє останнього знову пред'явити його до виконання, але вже до Державної казначейської служби України.

При цьому, також слід зазначити й про те, що згідно із ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку із чим, судове рішення окружного суду, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.195,197,198,202,205,207,254,267 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області - задовольнити.

Постанову Суворовського районного суду Одеської області від 12 лютого 2014 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко