Справа № 2а-6958/10/0870
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2015р. м. Київ К/800/55749/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вербицької О.В.

суддів: Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря: Іванова Д.О.

представників:

позивача: Мироненка І.М.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 року

у справі № 2а-6958/10/0870

за позовомПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз»
доСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Запоріжгаз») звернулось з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі по тексту - відповідач, СДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 21.04.2005 року №/0 в частині нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 8502585,50 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 року апеляційну скаргу СДПІ залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у касаційному порядку, просить скасувати з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ПАТ «Запоріжгаз», посилаючись на те, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, просить касаційну скаргу СДПІ залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що СДПІ проведено документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства ПАТ «Запоріжгаз» за період з 01.07.2003 року по 31.12.2004 року, за результатами якої складено акт від 19.04.2005 року №8/03345716/13-32-225.

В акті перевірки зокрема зазначено, що позивачем порушено пп. 4.2.10 п. 4.2 ст. 4, п. 5.1 ст. 5, пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п. 5.9 ст. 5, п. 6.1 ст. 6, пп. 7.6.1 п. 7.6 ст. 7, пп.7.8.4 п. 7.8 ст. 7, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11, пп. 12.1.1 п. 12.1 ст. 12, п. 16.1, п. 16.2, п. 16.3 ст. 16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пп. 11.1 п. 11, пп. 11.4 п. 11 Порядку ведення книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), затвердженого наказом ДПА України від 30.05.97 № 165, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.97 за № 233/2037; пп. 3.2.1 п. 3.2 ст. 3, п. 4.2 ст.4, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки, СДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.04.2005 року №/0, яким ПАТ «Запоріжгаз» визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 8505994,33 грн. (основний платіж - 4958777,32 грн., фінансові санкції - 3547217,01 грн.).

В частині донарахування ПАТ «Запоріжгаз» податку на додану вартість на суму 2272,55 грн. вищевказане податкове-повідомлення рішення позивачем неоскаржувалось.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) під валовими витратами виробництва та обігу розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що юридичні послуги, отримані ПАТ «Запоріжгаз» від ТОВ «Юридична Компанія «Консалтінг Груп», безпосередньо пов'язані з підготовкою, організацією і веденням виробництва. Придбаний природний газ пов'язаний з веденням господарської діяльності ПАТ «Запоріжгаз».

У зв'язку з тим, що норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників є обов'язковими для позивача, ПАТ «Запоріжгаз» не має можливості вимагати від населення сплатити за газ, що був використаний понад встановлених Кабінетом Міністрів України норм.

Як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Запоріжгаз» щодо скасування податкового повідомлення - рішення, суд першої інстанції, рішення якого залишено без змін судом апеляційної інстанції, посилався на постанову господарського суду Запорізької області від 30.10.2007 року у справі № 23/179-АП, яку залишено в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.03.2013 року, де визнано правомірність віднесення до складу валових витрат вартості юридичних послуг, наданих ТОВ «Юридична компанія «Консалтинг Груп» за договором від 27.11.2002 року в сумі 9 416 433,96 грн. та витрат з перевищення вартості видатків газу та послуг з їх транспортування, не компенсованих притоками газу та послугами з їх транспортування в сумі 7 655 324 грн.

Частиною 1 ст. 72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 КАС України обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Щодо нарахування податку на додану вартість у розмірі 2133384,15 грн. на частину вартості проданих векселів слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог пп. 3.2.1 п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) не є об'єктом оподаткування операції: з випуску (емісії), розміщення у будь-які форми управління та продажу (погашення, викупу) за кошти цінних паперів, що випущені в обіг (емітовані) суб'єктами підприємницької діяльності; обміну зазначених цінних паперів та корпоративних прав, виражених в інших, ніж цінні папери, формах, на інші цінні папери; розрахунково-клірингової, реєстраторської та депозитарної діяльності на ринку цінних паперів, а також діяльності з управління активами (у тому числі пенсійними активами, фондами банківського управління), відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Запоріжгаз» (продавець) та ТОВ «Кобо-Інвест» (покупець) укладено договір купівлі-продажу простих векселів №192/1-Т від 02.06.2003 року, відповідно до умов якого продавець, передав ТОВ «Кобо-Інвест» два векселя загальною вартістю 15589289,04 грн. (без ПДВ). Факт передачі векселів зафіксований в акті прийому-передачі векселів від 02.06.2003 року. Згідно умов договору покупець повинен розрахуватись за отримані векселі шляхом перерахування грошових коштів до 31.12.2003 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зазначений термін не було здійснено розрахунки за отримані векселі.

Угодою про уступку вимоги №1 від 12.02.2004 року, укладеної між ПАТ «Запоріжгаз» та ТОВ «Юридична компанія «Консалтинг Груп», право вимоги заборгованості з ТОВ «Кобо-Інвест» в сумі 10666920,76 грн. надано ТОВ «Юридична компанія «Консалтинг Груп».

Підставою для нарахування ПДВ став висновок СДПІ про те, що операція заліку заборгованості ТОВ «Кобо-Інвест» за придбані у ПАТ «Запоріжгаз» векселі в рахунок погашення заборгованості ПАТ «Запоріжгаз» перед третьою особою - ТОВ «Юридична компанія «Консалтинг Груп» - є бартерною, а об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операція з продажу векселів ТОВ «Кобо-Інвест» на загальну суму 10666920,76 грн.

Як вбачається з матеріалів справи однією з умов договору купівлі-продажу простих векселів № 192/1-Т від 02.06.2003 є встановлення порядку розрахунків - оплата грошовими коштами в розмірі вартості векселів з строком погашення до 31.12.2003 року.

Відповідно до п. 8.2 договору купівлі-продажу простих векселів № 192/1-Т від 02.06.2003 року цей договір може бути змінений за згодою сторін або з підстав, передбачених чинним законодавством України шляхом підписання сторонами додаткової письмової угоди, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Водночас, змін до договору в частині здійснення розрахунків між ПАТ «Запоріжгаз» та ТОВ «Кобо-Інвест» не вносилось, отже, на момент складання угоди про уступку вимоги № 1 від 12.02.2004 року зміст правочину за договором № 192/1-Т від 02.06.2003 року не змінився та був визначений як продаж цінних паперів (векселів) за грошові кошти.

Отже, суди дійшли вірного висновку, що у відповідності до умов укладеної угоди продаж цінних паперів був здійснений за кошти, та відповідно до п. 3.2.1 Закону України «Про податок на додану вартість» така операція не є об'єктом оподаткування ПДВ.

Зазначена правова позиція міститься також в постанові Верховного Суду України від 27.04.2004 року у справі № 3-844к04.

Крім того, колегія суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність вчинення бартеру між ПАТ «Запоріжгаз» та ТОВ «Юридична компанія «Консалтинг Груп» відповідно до Угоди про уступку вимоги № 1 від 12.02.2004 року, оскільки, цей правочин, відповідно до норм цивільного законодавства, слід розглядати як окрему угоду, пов'язану з заміною кредитора в зобов'язанні, відповідно до вимог ст. 512 ЦК України.

У разі заміни кредитора у зобов'язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов'язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов'язання, тобто обсяг прав та обов'язків його сторін, залишається незмінним. Виходячи із загальних правил та положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.

Таким чином, уклавши угоду про заміну сторони в зобов'язанні, сторони не змінювали умови основного договору, у тому числі порядок розрахунків.

Згідно додатку № 1 від 12.02.2004 року до Договору на юридичне обслуговування № 04 від 27.11.2002 року позивачем та ТОВ «ЮК «Консалтинг Груп» передбачено проведення розрахунку за цим договором в рахунок зобов'язань за Угодою про уступку вимоги № 1 від 12.02.2004 року в сумі 10 666 920,76 грн., що проведено за договорами на юридичне обслуговування № 04 від 27.11.2002 року та уступки вимоги № 1 від 12.02.2004 року, що відповідає вимогам п. 1.19 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій вірно застосували норми матеріального права, отже, прийняте податковим органом спірне рішення є неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищезазначеними нормами права, отже, відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді Н.Є. Маринчак
О.В. Муравйов