Справа № 2а/487/166/13
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а/487/166/13

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Притуляк І.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2013 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про скасування постанови від 11.12.2012 р. про закінчення виконавчого провадження, зобов'язання відновити виконавче провадження, -

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2013 року ОСОБА_1, звернувшись до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, просила суд скасувати постанову від 11 грудня 2012 року ВП № 35457533 про закінчення виконавчого провадження, та зобов'язати відповідача відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 3 2-а-7068/2011 виданого 30 жовтня 2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва.

Постановою від 16 травня 2013 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Заводський районний суд м. Миколаєва частково задовольнив позов ОСОБА_1 та скасував постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про закінчення виконавчого провадження від 11 грудня 2012 року.

Не погоджуючись з постановою суду Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому апелянт посилається на правомірність прийняття оскарженої постанови та дотримання при цьому вимог п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що відповідно до постанови Заводського районного суду м. Миколаєва, яка набрала законної сили 22 серпня 2012 року, позивачу 30 жовтня 2012 року був виданий виконавчий лист, за яким УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва зобов'язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 15 січня 2011 року по 19 червня 2011 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка встановлена ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

11 грудня 2012 року головним державним виконавцем Корінною В.А. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з посиланням на п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок неможливості виконання судового рішення в частині сплати коштів, що обумовлено припиненням фінансування з державного бюджету.

Оскільки відсутність коштів у держави не є підставою для невиконання нею своїх фінансових зобов'язань та судових рішень, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність прийняття оскарженої постанови від 11 грудня 2012 року про закриття виконавчого провадження.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена частково.

Апеляційний суд встановив, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в у Миколаївській області Корінної В.А. від 11 грудня 2012 року закінчено виконавче провадження ВП № 35457533, з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-7068/2011, виданого 30 жовтня 2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва.

Причиною закінчення виконавчого провадження є часткове виконання виконавчого документа в частині проведення перерахунку, та неможливість виконання виконавчого документа в частині проведення виплат, внаслідок припинення державного фінансування, що підпадає під дію п. 11 ч. 1 ст. 49 закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, не зважаючи на рішення Європейського Суду з захисту прав людини, якими встановлено, що відсутність в державі грошових коштів не є підставою для їх невиплати, що відсутність коштів не є підставою для невиконання зобов'язань, покладених на боржника судовим рішенням.

Проте апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 181 КАС України, відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є:

1. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

2 Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

3. Районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Таким чином, по цій справі відповідачем може бути лише управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області у зв'язку з тим, що структурний підрозділ органу державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області - не визначений Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість його участі як відповідача у цій справі.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції визначивши належним відповідачем відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області допустив порушення норм матеріального права.

За правилами статті 52 КАС України суд першої інстанції може здійснити заміну первинного відповідача на належного або залучати належного відповідача як другого відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд здійснюється за правилами розгляду справи судом першої інстанції з урахуванням особливостей встановлених главою 1 розділу IV КАС України.

Головною особливістю є те, що апеляційна інстанція не розглядає справу з початку, а переглядає рішення суду першої інстанції, тобто публічно-правовий спір вже вирішено.

Оскільки ст. 52 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.

Таким чином, апеляційному перегляду підлягає справа, відповідачем по якій є неналежний відповідач, та публічно-правовий спір вже вирішено.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову має бути відмовлено саме з тих підстав, що відповідач - відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області не є органом державної виконавчої служби, до якого можуть бути заявлені позовні вимоги, відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу».

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, це є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженої постанови та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково та не за підстав зазначених в апеляційній скарзі, з урахуванням приписів ст. 94 КАС України, судові витрати, понесені апелянтом відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 11, 94, 181, ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 207, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2013 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про скасування постанови від 11.12.2012 р. про закінчення виконавчого провадження, зобов'язання відновити виконавче провадження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя О.О.Кравець

суддя Л.П. Шеметенко