Справа № 872/9761/14
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

872/9761/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2015 року

справа № 804/6919/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

Дніпропетровської митниці ДФС

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі №804/6919/14

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Профіль України»

до

про

Дніпропетровської митниці ДФС

скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №804/6919/14.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зазначив, що ним було заявлено до митного оформлення товар та подано митну декларацію з усіма необхідними документами для підтвердження митної вартості товару, які обґрунтовано та безперечно доводили вартісні показники товару, що імпортується, проте відповідачем безпідставно було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі №804/6919/14 адміністративний позов задоволено. (суддя – Степаненко В.В.)

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивачем у повному обсязі виконано свій обов'язок, а саме до декларації митної вартості надано всі необхідні документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, а також запитувані митним органом у нього документи, передбачені частиною 3 статті 53 Митного кодексу України.

Відповідач – Дніпропетровська митниця Міндоходів України, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, невстановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі №804/6919/14 та відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначив, що надані позивачем документи не містили у повному обсязі інформації, необхідної для здійснення контролю правильності визначення митної вартості. Помилковим є висновок суду про порушення послідовності застосування методів визначення митної вартості.

У судовому засіданні, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалила здійснити процесуальне правонаступництво у даній адміністративній справі, а саме замінити Дніпропетровську митницю Міндоходів України на Дніпропетровську митницю ДФС.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі №804/6919/14 та задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін по справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, в межах виконання умов зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу №YF0806-10 від 08.06.2010 року ТОВ «Торговий Дім Профіль України» 04.11.2013 року отримав від фірми «HANGZHOU YONGZHAN TRADING Co., LTD.» (КНР) товар наступної номенклатури: оцинкована сталь методом гарячого цинкування в рулонах товщиною 0,38 мм; оцинкована сталь методом гарячого цинкування в рулонах товщиною 0,40 мм; оцинкована сталь методом гарячого цинкування в рулонах товщиною 0,45 мм.

04 листопада 2013 року позивачем з метою митного оформлення було подано митну декларацію №110100000/2013/234880. Визначення митної вартості в митній декларації відбулось за основним методом - за ціною договору (контракту).

Для митного оформлення товарів декларантом подано митному органу наступні документи:

- картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами №110/2012/0001937 від 03.12.2012 року;

- залізничну накладну для внутрішнього сполучення №41201740 від 28.10.2013 року;

- коносамент (Bill of lading) від 04.09.2013 року;

- банківські платіжні документи, що стосуються товару №362 від 13.08.2013 року та №425 від 23.10.2013 року;

- Swift №1622 від 13.08.2013 року та №1548 від 23.10.2013 року;

- калькуляцію транспортних витрат від 04.10.2013 року;

- рахунок-фактуру (інвойс) від 12.08.2013 року №TR110;

- пакувальний лист №б/н від 12.08.2013 року;

- рахунок-проформу від 09.08.2013 року №TR110765;

- доповнення до контракту від 15.09.2013 року;

- специфікацію №103 від 09.08.2013 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) від 08.06.2010 року №YF0806-10;

- договір (контракт) про перевезення №966 від 13.05.2013 року з додатком від 18.10.2013 року;

- сертифікат про походження товару від 03.09.2013 року №ССРІ;

- сертифікат якості від 12.08.2013 року №TR1100765;

- єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів №110100000/0741 від 31.10.2013 року.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до ч.5 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У відповідності до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Разом з тим, 09 серпня 2013 року сторони контракту підписали Специфікацію №103 до контракту, 09 серпня 2013 року одержано рахунок-проформу на загальну кількість товару 97,456 тонн на суму 71 093,30 доларів США, 12 серпня 2013 року було одержано комерційний рахунок на загальну кількість фактично виготовленого товару 97,456 тонн на загальну суму 71 093,30 доларів США. 13 серпня 2013 року платіжним дорученням в іноземній валюті №362 на підтвердження постачальнику факту наміру взаємної співпраці позивачем було сплачено 1 460,00 дол. США, 23 жовтня 2013 року позивач платіжним дорученням в іноземній валюті №425 сплатив інші частину суму передплати у розмірі 69 633,30 дол. США. При цьому товар перетнув державний кордон України 24 жовтня 2013 року. Таким чином, позивачем була сплачена 100% передплата за товар до його отримання, що повністю відповідає умовам додаткової угоди.

Крім того, дата оплати не є достатньою підставою для сумнівів у заявленій митній вартості товару, оскільки в будь-якому випадку оплата здійснена у 100% розмірі та підтверджена відповідними банківськими документами,а тому це не впливає ні на вартість партії товару, ні на рівень митної вартості товару.

Митний орган зазначає, що виписка з бухгалтерської документації від 01.11.2013 року №01-562 та виписки по рахунку підприємства, надані декларантом в якості виписок з бухгалтерської документації, не є бухгалтерськими документами та не відносяться до системи бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Пунктом 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що одним із документів, які підтверджують митну вартість товарів, є якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Також відповідач посилається, що у висновку ДП «Укрпромзовнішекспертиза» №4733 від 18.10.2013 року вказано, що рівень цін на продукцію, яка поставляється декларантом відповідає поточній кон'юнктурі ринку. Інформація, що міститься у висновку ДП «Укрпромзовнішекспертиза» носить довідковий характер, так як не враховує умови формування вартості товару, форми платежу, якісних характеристик товару, не зазначені зовнішні незалежні джерела інформації, використані експертом. Також у наданому висновку не вказано, за який період визначено середній розрахунковий рівень цін на товар «прокат плоский оцинкований». Враховуючи вищезазначене, митниця вважає, що наданий висновок не містить відомості, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Відповідно до Листа Державного митного Комітету України №11/2-7737 від 17.10.1996 року висновки, підготовлені ДП «Держзовнішінформом» мають чинність офіційних експертиз стосовно умов виконання імпортно-експортних контрактів, рівнів цін за цими контрактами, а також інших аспектів ЗЕД, та повинні прийматися до уваги митними органами при ціновому контролі.

Крім того, для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів відповідно до пункту 8 частини 3 статті 53 Митного кодексу України можуть подаватися висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. До числа спеціалізованих експертних організацій, які мають відповідні повноваження відноситься ДП «Держзовнішінформ». При цьому, чинним законодавством України відсутні будь-які вимоги до оформлення та відомостей, які повинні міститись у відповідних висновках.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що подані позивачем документи містять всі необхідні дані до обраного декларантом методу визначення митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов’язковим для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов’язані привести судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Верховний суд України у постанові від 01 жовтня 2013 року (справа № 21-354а13) зазначив, що про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митниця зобов'язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Колегія суддів вважає, що митним органом у даній адміністративній справі не наведено доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Відповідачем наведені формальні причини в обґрунтування неможливості застосування другорядних методів, що передують резервному, який застосований до позивача. Такі загальні посилання на норми Митного кодексу України зроблені без конкретизації підстав щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості та не є достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб'єктом владних повноважень рішення. За відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, застосування митним органом коригування митної вартості є передчасним.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим та правомірним висновок суду першої інстанції стосовно протиправності оскаржуваних рішень митного органу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 25 червня 2014 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі №804/6919/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу – з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено – 16 березня 2015 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна