Справа № 2а-9793/12/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2015р. м. Київ К/800/32443/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Островича С.Е.

Костенка М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду 07.02.2013

та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013

у справі №2а-9793/12/2070

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Шляхове ремонтно-будівельне управління №33»

до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Шляхове ремонтно-будівельне управління №33» (далі по тексту - позивач, ВАТ «Шляхове ремонтно-будівельне управління №33») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, Харківська ОДПІ Харківської області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за формою «Р» № від 14.08.2012 про донарахування (збільшення) податку на прибуток приватних підприємств в сумі 646374,00 грн. за 4 квартал 2011 року; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за формою «П» № від 14.08.2012 в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 3863293,00 грн. за 4 квартал 2011року за декларацією, зареєстрованою в органі державної податкової служби 08.05.2012 №; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за формою «В4» № від 14.08.2012 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 403741,00 грн. за 3 місяці 2012 року за декларацією, зареєстрованою в органі державної податкової служби 19.04.2012 №; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за формою «В4» № від 14.08.2012 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 2459,00 грн. за 10 місяців 2010 року за декларацією, зареєстрованою в органі державної податкової служби 22.11.2010 №73473; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за формою «В4» № від 14.08.2012 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 4110,00 грн. за 9 місяців 2010 року за декларацією, зареєстрованою в органі державної податкової служби 19.10.2010 №63897; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за формою «Р» № від 14.08.2012 про донарахування (збільшення) суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) 290003,25 грн., в тому числі 199918,00 грн. за основним платежем та 90085,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2013 позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення №000520221 від 14.08.2012 в частині зменшення суми від'ємного значення, залишивши чинною суму зменшення від'ємного значення в розмірі 2414986,00 грн.; скасовано податкове повідомлення-рішення №000530221 від 14.08.2012 в частині нарахування штрафних санкцій на суму 9873,00 грн.; скасовано податкове повідомлення-рішення №000560221 від 14.08.2012 в частині зменшення суми від'ємного значення, залишивши чинною суму зменшення від'ємного значення в розмірі 354079,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013 рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у позові та в цій частині прийнято нове рішення про задоволення позову.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що згідно акта перевірки позивача встановлені порушення позивача вимог п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачу зменшено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації з податку на додану вартість) за березень 2012 року на суму 403741,00 грн., вересень 2010 року на суму 4110,00 грн., жовтень 2010 року на 2459,00 грн. та донараховано суму ПДВ 199918,00 грн., в тому числі за листопад 2011 року на суму 75822,00 грн., грудень 2011 року на суму 84601,00 грн., серпень 2010 року на суму 39495,00 грн. Також встановлено порушення пп. 135.5.14 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого зменшено від'ємне значення об'єкту оподаткування за період II-IV квартал 2011 року на суму 646734,00 грн.; порушення п. 2.8 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 - перевищення ліміту каси. До таких висновків відповідач дійшов з урахуванням того, що при перевірці позивача відповідачем було отримано результати проведених перевірок контрагентів позивача, по взаємовідносинам з якими ним сформовано валові витрати з податку на прибуток підприємств та податковий кредит з податку на додану вартість. Результати цих перевірок, на думку відповідача, свідчать про неможливість контрагентів позивача реально здійснювати фінансово-господарські операції та вести господарську діяльність у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених ст. 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами пп. 140.1.5 п. 140.1 ст. 140 цього Кодексу); придбання лотерейних білетів, інших документів, що засвідчують право участі в лотереї; фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених ст. ст. 142 і 143 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених нормами цього розділу; платежі платника податку в сумі вартості товару на користь комітента, принципала тощо за договорами комісії, агентськими договорами та іншими аналогічними договорами, перераховані платником на виконання цих договорів; суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг; витрати на погашення основної суми отриманих позик, кредитів (крім повернення поворотної фінансової допомоги, включеної до складу доходів відповідно до пп. 135.5.6 п. 135.5 ст. 135 цього Кодексу); витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі ст. ст. 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням п. п. 146.11 і 146.12 ст. 146 та п. 148.5 ст. 148 цього Кодексу; суми податку на прибуток, а також податків, установлених п. 153.3 ст. 153 та ст. 160 цього Кодексу; податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів згідно з розділом IV цього Кодексу.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників.

Як свідчать матеріали справи, реальність здійснених господарських операцій підтверджується оформленими належним чином всіма необхідними первинними бухгалтерськими та господарськими документами щодо придбання товарів у постачальників і їх продажу покупцям та використання у власній господарській діяльності, зокрема, договорами, видатковими накладними, актами списання, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), податковими накладними, перевезення товарів підтверджується належним чином оформленими товарно-транспортними накладними.

Наявні в матеріалах справи видаткові й податкові накладні, розрахункові (платіжні) документи, в силу Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами, та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Докази того, що вказані накладні, розрахункові (платіжні) документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні. Відтак, віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених в ціні за товарно-матеріальні цінності, передані за видатковими накладними, відповідає вимогам п. 185.1 ст. 185, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судом апеляційної інстанції належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм правильну юридичну оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.І. Костенко