Справа № 826/20719/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 лютого 2015 року 14:53 № 826/20719/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Пасічнюк С.В.,

за участю сторін:

представник позивача - Кагарлик Д.М.,

представник відповідача - Титаренко Т.А.,

представник третьої особи - Безродний А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Регіон» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, за участю третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Естат» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-Регіон»(надалі - ТОВ «Інвест-Регіон»,позивач) до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ДПІ Солом'янському районі м. Києва, відповідач), а участю третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Естат» (надалі - ТОВ «Естат», третя особа) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 12.08.2014р. №, яким встановлено завищення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 2 327 500,00 грн.

Свої позовні вимоги ТОВ «Інвест-Регіон» обґрунтовує тим, що висновки акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає прийняте рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що первинні бухгалтерські документи, отримані від ТОВ «Естат» відповідають вимогам закону та мають усі необхідні реквізити. Таким чином, зазначені суми по податкових накладних правомірно включені позивачем до податкового кредиту відповідного періоду.

Під час здійснення господарських операцій контрагент позивача мав належну й необхідну цивільну правоздатність, чинну державну реєстрацію, реєстрацію платника податків та не був позбавлений прав та не мав обмежень укладати будь-які договори у відповідності з діючим законодавством України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та запереченнях проти адміністративного позову.

Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи, судом встановлено наступне.

ТОВ «Інвест-Регіон» зареєстроване 07.09.2006р. в Головному управління юстиції у м. Києві, свідоцтво про державну реєстрацію №4014322. Код суб'єкта господарювання за .

ТОВ «Інвест-Регіон»взято на податковий облік в органах податкової служби 08.09.2006р. за №26291 та перебуває на обліку в ДПІ у Солом'янському районі м. Києва.

Відповідно до Свідоцтв про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ «Інвест-Регіон» зареєстровано платником ПДВ з 27.09.2006р., індивідуальний податковий номер 92.

ДПІ у Солом'янському районі м. Києва на підставі направлення від 14.07.2014р. №791/26-58-15-01-02, наказу від 14.07.2014р. №1681, згідно п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «Інвест-Регіон» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту у сумі 2' 509' 649 грн. та залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, який становить 2' 915' 871 грн., відображеного у податковій декларації з ПДВ, поданій за травень 2014 року (№90349267.31 від 19.06.2014 року).

За результатами перевірки складено Акт документальної позапланової виїзної перевірки від'ємного значення та залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за травень 2014 року від 26.07.2014р. № 3433/26-58-15-01-31-34532275 (надалі - Акт перевірки).

Відповідно до висновків, наведених в Акті, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Інвест-Регіон»:

ст.22. ст. 138, п. 198.3, п.198.6 ст.198, ст. 185, п.201.4, п. 201.6, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, внаслідок чого товариством завищено від'ємне значення з ПДВ по декларації за травень 2014 року у сумі 2 327 500 грн. та залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду по декларації за травень 2014 року на загальну суму 128 047,00 грн.

Висновки Акту перевірки обґрунтовані тим, що за період своєї діяльності ТОВ «Естат» не здійснювало придбання АЗК та обладнання (відсутні зареєстровані податкові накладні вєдиному реєстрі податкових накладних та відсутні податкові зобов'язання контрагентів), земельна ділянка, на якій розташований вказаний комплекс, знаходиться у суборенді ТОВ «Естат», договір оренди або суборенди ТОВ «Інвест-Регіон» до перевірки не надавався.

Таким чином, позивач неправомірно відніс до податкового кредиту суми податку на додану вартість за результатами господарських відносин із ТОВ «Естат», оскільки, на думку службових осіб податкового органу, ці господарські відносини не носили реального характеру.

На підставі висновків, викладених у Акті перевірки, ДПІ у Солом'янському районі м. Києва винесено податкове повідомлення-рішення від 12.08.2014р. №, яким встановлено завищення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 2 327 500,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України від податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, законодавцем визначено підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених Податковим кодексом України та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Інвест-Регіон» (Покупець) таТОВ «Естат» (Продавец) укладено договір купівлі-продажу від 20.05.2014р., згідно якого Продавець продає, а Покупець купує (приймає у власність) нерухоме майно, а саме: будівлю, комплекс придорожнього сервісу (АЗК з пунктом сервісного обслуговування водіїв та пасажирів та АГЗП), загальною площею 115,2 кв.м, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Микулинецька, буд. 46-Б.

Також, між сторонами укладено договір купівлі-продажу рухомого майна від 20.05.2014р., згідно якого Продавець продає, а Покупець купує (приймає у власність) рухоме майно, що входить до складу будівлі, комплексу придорожнього сервісу (АЗК з пунктом сервісного обслуговування водіїв та пасажирів та АГЗП), загальною площею 115,2 кв.м, за вказаною адресою.

На підставі укладених договорів сторонами складено та підписано акти приймання - передачі нерухомого та рухомого майна від 20.05.2014р. з переліком та вартістю нерухомого та рухомого майна, яке переходить у власність ТОВ «Інвест-Регіон».

На виконання умов зазначених договорів ТОВ «Інвест-Регіон» здійснено повну оплату за придбане рухоме та нерухоме майно на підставі платіжних доручень №9061 від 20.05.2014р., №9062 від 20.05.2014р., №9063 від 20.05.2014р., №1279 від 16.12.2014р.

TOB «Інвест-Регіон» в травні 2014 року задекларовано податковий кредит по податкових накладних №1 та №2 від 20.05.2014р., виписаних ТОВ «Естат» на загальну суму 13 965 000 грн., в тому числі ПДВ 2 327 500 грн.

Вказані накладні відображені в реєстрі податкових накладних від 19.06.2014р. №.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивач надав суду копії первинних документів: договорів, додатків до них, податкових накладних, актів приймання-передачі тощо.

В той же час, відповідач, зазначає, що аналіз діяльності ТОВ «Естат» згідно наявних баз даних (додатки 5 до податкової декларацій з ПДВ, реєстри податкових накладних за всі періоди діяльності підприємства та єдиний реєстр податкових накладних) дає підстави зробити висновок, що за період своєї діяльності ТОВ «Естат» не здійснювало придбання АЗК та обладнання (відсутні зареєстровані податкові накладні вєдиному реєстрі податкових накладних та відсутні податкові зобов'язання контрагентів).

Також, податковим органом встановлено, що ТОВ «Естат» в травні 2014 року сформовано податковий кредит по ТОВ «ПреміумБілд».

В той же час, згідно зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних, ТОВ «ПреміумБілд» в травні 2014 надавав послуги будівельних робіт ТОВ «Естат». Але де він надавав послуги (адреси, назви тощо) у вищенаведених накладних не вказано.

Майно ТОВ «Естат», а саме АЗК та обладнання, яке було продано ТОВ «Інвест-Регіон», зареєстроване на ТОВ «Естат» в лютому 2014 року, з чого, на думку відповідача, можна зробити висновок, що АЗК та обладнання придбане ТОВ «Інвест-Регіон»та послуги будівельних робіт придбані ТОВ «Естат» відношення одне до другого не мають.

Окрім того, податковий орган зазначає, що майно належить ТОВ «Естат» на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції 24.02.2014р., земельна ділянка на якій розташованій комплекс, находиться у суборенді ТОВ «Естат» (договір суборенди укладений ТОВ «Естат» з КП «Масив» від 13.11.2013р. В той же час, документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку в м. Тернопіль, вул.. Микулинецька 46-Б або договір оренди чи суборенди ТОВ «Інвест-Регіон» до перевірки надано не було.

Посилаючись на зазначені факти, податковий орган стверджує про нереальність договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Естат», а отже, позивач неправомірно відніс до податкового кредиту суми податку на додану вартість за результатами господарських відносин із ТОВ «Естат», оскільки, на думку службових осіб податкового органу, ці господарські відносини не носили реального характеру.

З огляду на таке, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Законодавством України на однуіз сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усімавиконавцями, постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Так само і відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності. Отже, в даному разі для перевірки законності здійснених донарахувань оспорюваних сум податкових зобов'язань позивачеві дослідженню підлягають обставини щодо реальності здійснення господарських операцій та правильності формування даних податкового обліку за наслідками виконання цих операцій.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010р. № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "…Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес СепортСентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знаходить своє продовження у праві Європейського союзу, зокрема у Шостій Директиві № 77/388/ЄЕС від 17.05.1977р. щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту (надалі - також "Шоста Директива").

Закон України «Про Загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу» визначає сферу оподаткування (зокрема, непрямі податки) як пріоритетну сферу для виконання програми адаптації українського законодавства. Даний закон визначає, що елементом адаптації законодавства має стати перевірка проектів законів України та інших нормативно-правових актів на їх відповідність acquiscommunautaire (право ЄС) з метою недопущення прийняття актів, які суперечать acquis Європейського Союзу. Тобто, податкове законодавство України, а, відповідно, його тлумачення та застосування, не може суперечити положенням Шостої Директиви. Це підтверджується позицією Суду Європейського Союзу (Суд ЄС), яка відповідно застосовується ЄСПЛ для вирішення справи «Булвес"АД проти Болгарії», а саме: "…Операції самі по собі не визнаються недійсними через шахрайство з ПДВ, складають поставки товарів чи послуг особою, яка виступає у ролі платника податку, та економічну діяльність в розумінні статей 2(1). 4 та (1) Шостої Директиви, де такі поставки і така діяльність відповідають об'єктивним критеріям, на яких базуються визначення даних термінів, незважаючи на наміри іншого продавця, який приймає участь у тій самій низці поставок та/або потенційно шахрайський характер будь-якої іншої операції платником податку, який розглядається, про що платник податку не знав і не міг знати. Право на податковий кредит особи зі статусом платника податку, яка здійснює такі операції, не може залежати від факту, що у низці поставок, в яку входять ці операції, попередня чи наступна операція є недійсною через шахрайство з ПДВ, про яке платник податку не знав і не міг знати".

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Обов'язковість установлення умислу поширюється на визнання недійсними правочинів, вчинених із метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Суд звертає увагу, що доказом наявності вини сторони у формі умислу може бути лише вирок по кримінальній справі відносно посадових осіб товариства, який набрав законної сили.

Матеріали справи таких відомостей не містять.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо невідповідності податкових накладних, виписаних на ім'я ТОВ «Інвест-Регіон» контрагентом, вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Суд звертає увагу, що станом на дату укладення і виконання договорів між позивачем та ТОВ «Естат» вказаний суб'єкт господарювання був зареєстрований у передбаченому законодавством порядку і був платником ПДВ, тобто мав спеціальну податкову та цивільну правосуб'єктність.

В Акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Естат» скасоване чи визнане недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договорів.

Відповідно до правової позицій Вищого адміністративного суду України, викладеного в ухвалі від 03.05.2012р. по справі № К/9991/11271/12, наявність реєстрації контрагента на час вчинення спірних операцій є свідченням наявності у них необхідного обсягу правосуб'єктності для здійснення таких операцій, тоді як перевірка проведення такої реєстрації з дотриманням вимог законодавства перебуває поза межами можливого контролю платника.

Окрім того, у судовому засіданні, яке відбулось 04.02.2015р. представник відповідача зазначив, що податкові накладні№1 та №2 від 20.05.2014р., виписані ТОВ «Естат» на ім'я ТОВ «Інвест-Регіон», не зареєстровані в єдиному реєстрі податкових накладних.

В той же час, вказані доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки податкові накладні №1 та №2 від 20.05.2014р. належним чином зареєстровані в єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанціями №1 та Витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №5084110.

В той же час, відповідача не заперечував той факт, що податкові накладні №1 та №2 від 20.05.2014р.оформлені належним чином з урахуванням вимог податкового законодавства.

Окрім того, судом у судовому засіданні окремо досліджено питання з приводу правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 46-6, загальною площею 115,2 кв.м.

На виконання вимоги суду позивач надав суду належним чином засвідчені копії документів: Рішення Тернопільської міської ради №6/37/86 від 21.09.2013р.; План-схема земельної ділянки; Кадастровий план земельної ділянки; Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; Договір оренди землі від 07.10.2013р.; розрахунок розміру орендної плати; Акт відновлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки від 07.10.2013р.; Акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 14.10.2013р; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.10.2013р. Договір суборенди землі від 13.11.2013р.; Розрахунок розміру орендної плати від 13.11.201р.; План-схема розташування земельної ділянки, що надається в суборенду; Кадастровий план розташування земельної ділянки, що надається в суборенду; План розташування земельної ділянки, що надається в суборенду; Акт прийому-передачі земельної ділянки в суборенду від 13.11.2013р.; Угода на компенсацію витрат між ТОВ «Інвест-Регіон» та ТОВ «Естат» від 20.05.2014р.

Згідно вказаних документів земельна ділянка на якій розташований комплекс АЗК надана Тернопільською міською радою в оренду КП «Масив» на підставі рішення Тернопільської міської ради №6/37/86 від 21.09.2013р. строком на 5 років до 21.09.2018р.

В подальшому, зазначена земельна ділянка надана КП «Масив» в суборенду ТОВ «Естат» строком на час дії договору оренди - тобто до 21.09.2018р.

Таким чином, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що оскільки земельна ділянка, на якій розташований вказаний комплекс, находиться у суборенді ТОВ «Естат», то договори, укладені позивачем з ТОВ «Естат» не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети).

Зокрема, суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків. Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції (поставка, продаж, фінансова допомога, інвестиція тощо) є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків. Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій. Слід зазначити, що до загальновизнаних у світі дієвих механізмів, завдяки яким здійснюється аналіз господарських угод, виявлення та класифікація протиправних схем та методик незаконного ухилення від сплати податків відносяться спеціальні судові доктрини. Щодо правочину між позивачем та зазначеним контрагентом, доречним є застосування доктрини «Ділова мета» (businesspurpose) та «Реальність господарської операції». Суть доктрини полягає у тому, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета, крім мінімізації оподаткування. В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною сутністю операцій та такий правочин визнається недійсним. При цьому обов`язок доказування розумного змісту покладається на учасників правочину.

Вказана доктрина базується на прецедентах Верховного Суду США (US SupremeCourt. MolineProperties, Inc. v. Commissioner, 319 US 436 (1943)); US SupremeCourt. US v. Phellis, 257 US 156 (1921)), Європейського Суду Справедливості EuropeanCourtofJustice. Halifax v. Commissioners, Case C-255/02 ("Halifax").

Положення щодо ділової мети та розумного змісту господарської операції широко застосовуються в судовій практиці на підставі судових узагальнень.

Верховний Суд України, скасовуючи рішення судів у справах про відшкодування ПДВ, неодноразово зазначав, що в справах не встановлено наміру одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності.

Вперше доктрину «ділова мета» в Україні використано Верховним Судом України у Постанові його Судової палати в адміністративних справах від 12.02.2008р. у справі № 08/28 за позовом ТОВ «Метпромсервіс» до ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вважає що операції, вчинені між позивачем та ТОВ «Естат» містять у собі ділову мету, оскільки позивач мав намір одержати економічний ефект у результаті укладених договорів і відповідачем не доведено протилежне.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність включення до складу податкового кредиту коштів, сплачених позивачем відповідно до договорів, укладених із ТОВ «Естат», а отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем необґрунтовано, є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього законом обов'язок і не довів правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази правомірності винесення оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Регіон» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасуватиподаткове повідомлення-рішення від 12.08.2014р. №,прийняте Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Інвест-Регіон»(код за ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 16.02.2015р.

Суддя В.П. Шулежко