Справа № 825/4139/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015р. м. Київ К/800/20392/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського зонального відділення Військової служби правопорядку про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Чернігівського зонального відділення Військової служби правопорядку на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :
У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівського зонального відділення Військової служби правопорядку, в якому просив визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», та зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату грошової допомоги при звільненні, з урахуванням зазначеної додаткової щомісячної грошової винагороди.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем протиправно не включено до складу його грошової допомоги при звільненні щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року позивачу відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року скасовано постанову суду першої інстанції та задоволено адміністративний позов. Визнано дії Чернігівського зонального відділення Військової служби правопорядку щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», протиправними.

Зобов`язано Чернігівське зональне відділення Військової служби здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, отримуваної ним за час проходження військової служби, з урахуванням здійснених виплат.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підполковник ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділення оперативних чергових-старшого оперативного чергового штабу Північного територіального управління військової служби правопорядку м. Чернігів (військова частина НОМЕР_1 ).

Відповідно до вимог спільної директиви Міністра оборони України та начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України від 01 липня 2013 року №Д-322/1/02 військова частина НОМЕР_1 переформована у Чернігівське зональне відділення Військової служби правопорядку, яке згідно довідки № 14 від 01 листопада 2013 року є правонаступником військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу Генерального штабу Збройних Сил України - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 20 вересня 2013 року №631 позивач був звільнений з військової служби у запас відповідно до пункту «б» частини 6 статті 26 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (за станом здоров`я).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31 жовтня 2013 року №249 позивача з 31 жовтня 2013 року було виключено зі списків зазначеної військової частини та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 52589, 25 грн.

Згідно довідки Чернігівського зонального відділення Військової служби правопорядку від 01 листопада 2013 року позивачу у період з 01 квітня 2013 року по 31 жовтня 2013 року була виплачена щомісячна додаткова грошова винагорода відповідно до наказу Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №595 в сумі 7011,90 грн.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не включення відповідачем додаткової грошової винагороди до складу грошової допомоги позивачу при звільненні було здійснене за наявності правових підстав, у порядку, передбаченому законодавством.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову постанову про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що при здійсненні розрахунку позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби склад грошового забезпечення має бути визначений відповідно до положень частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до якого має бути включена, зокрема, і щомісячна додаткової грошова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161).

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно положень частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889» для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення.

Судами встановлено, що позивач отримував щомісячну додаткову грошову винагороду з квітня по липень 2013 року у розмірі 20 %, а з серпня по грудень 2013 року у розмірі 40% місячного грошового забезпечення, що підтверджується довідкою Чернігівського зонального відділення Військової служби правопорядку від 01 листопада 2013 року.

Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що оскільки зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода, яка була встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, виплачувалася позивачу щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний характер, тому, з огляду на вимоги статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», така повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права. Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу Чернігівського зонального відділення Військової служби правопорядку залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало