Справа № 357/17909/14-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області в якому просив визнати неправомірною відмову відповідача від 08.12.2014 та зобов'язати видати посвідчення інваліда війни ІІІ групи встановленого законодавством зразка.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області із заявою щодо видачі посвідчення інваліда війни.

Листом Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області від 08.12.2014 № 9579 надано відповідь, якою позивачу було відмовлено у видачі посвідчення інваліда війни з посиланням на відсутність документів на підтвердження участі у захисті Батьківщини чи участі в бойових діях на території інших країн.

Згідно з довідкою МСЕК серії КИО-1 №0407464 є інвалідом ІІІ групи, причина інвалідності - травма пов'язана з виконанням обов'язків військової служби, інвалідність встановлена до 01 грудня 2016 року.

Також позивачу раніше було видане посвідчення інваліда війни, але так як у грудні 2014 року термін його дії закінчився, це посвідчення було вилучено уповноваженим органом на видачу такого посвідчення, що підтверджується відповідачем у листі від 08.12.2014.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що інвалідність позивача пов'язана з виконанням обов'язків військової служби, тобто відсутні будь-які документи на підтвердження участі позивача в бойових діях у мирний час, перебування на фронті чи під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

За змістом частин першої, другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), згідно з якою позивачу надавався статус інваліда війни, до інвалідів війни віднесені особи, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій, у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Частиною п'ятою статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII передбачено, що строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.

Отже, за правилами цієї норми, проходження строкової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 Закону 3551-XII.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в період проходження військової служби позивач отримав травму, яка призвела до інвалідності. Однак, зазначена травма не пов'язана з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій, з участю в бойових діях чи з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій або випробувань, а отримана в мирний час в державі, яка не входить до переліку країн, визначених у постанові Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Також слід зазначити, що віднесення особи до інваліда війни відповідно до статті 7 Закону № 3551-XII безпосередньо пов'язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону. Так, відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що інвалідність позивача не пов'язана з виконанням обов'язків військової служби в контексті статті 7 Закону № 3551-XII (під час воєнних дій), а одержана внаслідок проходження військової служби, тому ОСОБА_5 не може вважатися інвалідом війни.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (№ 21-377а13).

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог позивача.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 27.03.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.