Справа № 826/1968/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2015 року № 826/1968/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГолови Київської міської державної адміністрації
провизнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Голови Київської міської державної адміністрації (далі по тексту - відповідач, Голова КМДА), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду звернення позивача від 28 серпня 2014 року неправомірними;

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання безкоштовного житла, а відмову в наданні житлової площі з підстав відсутності п'ятирічного строку проживання та реєстрації в м. Києві незаконною;

- зобов'язати відповідача надати позивачу жилу площу в м. Києві як інваліду 1 групи Вітчизняної війни;

- зобов'язати відповідача принести вибачення за невизнання статусу позивача як інваліда 1 групи Вітчизняної війни, за не розгляд звернення від 28 серпня 2014 року у відповідності з вимогами українського законодавства та ненадання безоплатного житла в м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 28 серпня 2014 року звернувся до відповідача та Президента України Порошенка П. із заявою про надання безоплатної жилої площі в м. Києві як інваліду 1 групи Вітчизняної війни у зв'язку з позбавленням його безпечного житла в м. Маріуполі внаслідок військових дій, які мають місце в зоні АТО.

За результатами отримання зазначеного звернення, адресованого Президенту України, його направлено для розгляду голові КМДА. За дорученням відповідача звернення, яке надійшло з Адміністрації Президента України та звернення, яке надійшло на ім'я відповідача було передано на розгляд, за результатами якого листами від 24 вересня 2014 року №006-1100 за підписом заступника голови П. Рябікіна та від 18 вересня 2014 року №006-1076 за підписом заступника П.Пантелеєва, ОСОБА_1 було надано відповіді.

Посилаючи на протиправність надання відповідей за підписаним заступників відповідача, а також на протиправність відмови у задоволенні викладеного у зверненнях прохання надати житло, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

У судові засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіслав письмові заперечення проти позову, в яких у задоволенні позову просив відмовити з огляду на його необґрунтованість.

З огляду на неявку в судове засідання представників сторін, які згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України є такими, що належним чином повідомлені про розгляд справи, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі частини 6 статті 71, частини 4 та 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи 28 серпня 2014 року ОСОБА_1 направив відповідачу та Президенту України заяву про надання йому безоплатно житла в місті Києві як інваліду 1 групи Вітчизняної війни.

18 вересня 2014 року за результатами розгляду зазначеного звернення листом №006-1076 за підписом заступника голови П. Пантелеєва позивачу надано відповідь, в якій зазначено про відсутність правових підстав для надання житла для постійного проживання в місті Києві.

Аналогічний лист №006-1100 на адресу позивача направлено 24 вересня 2014 року за результатами розгляду заяви позивача, яка надійшла до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з Адміністрації Президента України, за підписом заступника голови П. Рябікіна.

Даючи правову оцінку встановленим у справі обставинам з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд зважає на наступне.

В силу частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Основного Закону встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення є Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. №393/96-ВР у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України від 02.10.1996р. №393/96-ВР).

Відповідно до статті 1 названого Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною 3 та 4 статті 3 Закону України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності, а скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до приписів статті 5 Закону України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Тим часом частина 3 статті 7 Закону України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР передбачає, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Порядок розгляду звернень громадян визначений у розділі ІІ названого Закону.

Так у статті 14 закріплено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Частиною 2 згаданої статті також закріплено, що пропозиції (зауваження) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

У порушення наведеної правової норми звернення позивача, адресовані відповідачу та Президенту України, були розглянуті першими заступниками голови КМДА, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не розгляду відповідних звернень та надання на них відповідей та є підставою для постановлення рішення про зобов'язання суб'єкта владних повноважень - відповідача розглянути заяви ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР і надати відповідь.

Тим часом, з огляду на встановлення судом вчинення відповідачем зазначеної бездіяльності, а саме щодо не надання відповіді за результатами розгляду заяв, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання голови КМДА надати житло з огляду на їх передчасність, оскільки рішення, повноваженою особою не приймались.

Щодо вимоги позивача про зобов'язати голови КМДА принести вибачення за невизнання статусу позивача як інваліда 1 групи Вітчизняної війни, за не розгляд звернення від 28 серпня 2014 року у відповідності з вимогами українського законодавства та ненадання безоплатного житла в м. Києві, такий обов'язок може бути покладений на відповідача лише за умови доведеності умислу відповідача на вчинення оскаржуваних дій (бездіяльності). При цьому, доказів на підтвердження такого факту позивачем суду не надано.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б повністю спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності та виходячи з того, що під час розгляду справи доводи, викладені в адміністративному позові частково знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст.69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Голови Київської міської державної адміністрації щодо не розгляду особисто заяв ОСОБА_1 від 28 серпня 2014 року.

Зобов'язати Голову київської міської державної адміністрації розглянути заяви ОСОБА_1 від 28 серпня 2014 року відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.А. Добрівська