Справа № 810/6453/14
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6453/14 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Приходько К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів загальної юрисдикції, третя особа: Вища рада юстиції про визнання протиправною бездіяльності та визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів загальної юрисдикції, третя особа: Вища рада юстиції в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність ТСК щодо не виготовлення висновку стосовно позивача від 24 вересня 2014 року № 04-02/14 у строк, встановлений ч. 6 ст. 7 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні»; визнати протиправними дії ТСК щодо направлення 24 жовтня 2014 року на адресу ВРЮ висновку № 04-02/14.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року адміністративну справу № 826/16258/14 було передано до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року дану адміністративну справу прийнято до провадження цього суду.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 вересня 2014 року у приміщенні Вищої ради юстиції відбулося засідання Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів загальної юрисдикції, на якому було розглянуто заяву ОСОБА_6 від 31 липня 2014 р. про проведення перевірки позивача (а.с.9).

Цього ж дня, за наслідками розгляду вказаної заяви, ТСК було ухвалено висновок № 4/02-14. Зокрема, ТСК ухвалила визнати в діях позивача наявність ознак порушення присяги та направити висновок з матеріалами перевірки до ВРЮ для розгляду і прийняття рішення (а.с.145-151).

24 жовтня 2014 року ТСК направило даний висновок на адресу ВРЮ листом вих. № 7633/0/9-14 (а.с.22).

В цей же день даний висновок (разом з матеріалами перевірки) надійшли до ВРЮ, де був зареєстрований за вх. № 2658/0/8-14 та розміщений на її офіційному веб-сайті (а.с.22-23).

Вважаючи, що ТСК порушено строк виготовлення висновку № 4/02-14, а його несвоєчасне направлення до ВРЮ є протиправним, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасне направлення висновку на адресу ВРЮ (24 жовтня 2014 року) не може слугувати беззаперечним доказом порушення ТСК строку виготовлення висновку № 4/02-14, оскільки вказані дії не є тотожними. Крім цього, не направлення висновку у строк, визначений Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» не має наслідком скасування зобов'язання ТСК направити свій висновок до ВРЮ.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади проведення спеціальної перевірки суддів судів загальної юрисдикції (далі - перевірка суддів) як тимчасового посиленого заходу з використанням існуючих процедур розгляду питань про притягнення суддів судів загальної юрисдикції до дисциплінарної відповідальності і звільнення з посади у зв'язку з порушенням присяги з метою підвищення авторитету судової влади України та довіри громадян до судової гілки влади, відновлення законності і справедливості визначає Закон України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08 квітня 2014 року № 1188-VII (далі - Закон № 1188-VII).

Згідно ст. 1 Закону № 1188-VII, метою перевірки суддів є:

1) утвердження верховенства права в суспільстві та законності у діяльності судів;

2) відновлення довіри до судової влади в Україні;

3) з'ясування фактів, що свідчать про порушення суддями присяги, наявність підстав для притягнення суддів до дисциплінарної або кримінальної відповідальності;

4) утвердження в діяльності суддів принципів незалежності та неупередженості.

Відповідно до положень ч.ч. 1-2 ст. 7 вказаного Закону, за результатами перевірки суддів Тимчасова спеціальна комісія ухвалює висновок, який повинен бути обґрунтованим і який оприлюднюється на офіційному веб-сайті Вищої ради юстиції.

Висновок Тимчасової спеціальної комісії про порушення суддею присяги разом із матеріалами перевірки направляється Вищій раді юстиції для розгляду та прийняття нею рішення у строк не більше трьох місяців з дня надходження висновку у порядку, визначеному законом. Порушення даного строку Вищою радою юстиції не є підставою для припинення процедури перевірки судді. Суддя має право на оскарження рішення Вищої ради юстиції в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Висновок Тимчасової спеціальної комісії про порушення суддею присяги є обов'язковим для розгляду Вищою радою юстиції.

Згідно ч.ч. 6-7 ст. 7 Закону № 1188-VII, висновок Тимчасової спеціальної комісії або у передбачених цією статтею випадках - матеріали перевірки направляються до відповідних органів протягом семи днів з дня ухвалення висновку або проведення засідання, на якому розглядалися матеріали перевірки, що направляються.

Матеріали Тимчасової спеціальної комісії щодо перевірки суддів зберігаються в порядку, передбаченому для зберігання документів та матеріалів у Вищій раді юстиції.

Аналогічні за змістом положення містяться також в Регламенті ТСК, зокрема, у пп. 6.9.1, 6.9.3 п. 6.9 ч. 6 Регламенту Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції, затвердженого Рішенням Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів загальної юрисдикції від 03 липня 2014 року № 1 (далі - Регламент).

Згідно з пп. 6.9.5 п. 6.9 ч. 6 Регламенту, копія повного тексту висновку надається судді за його письмовою заявою.

Вивченням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що з метою отримання копії висновку № 4/02-14 та протоколу засідання ТСК, позивач 07 та 15 жовтня 2014 року звертався з відповідними заявами до голови ТСК (а.с.5, 6).

Однак, доказів надання відповіді позивачу на його заяви, матеріали справи не містять.

Як вбачається з листа голови ТСК № 7633/0/9-14, копію висновку № 4/02-14 та копії матеріалів перевірки було направлено до ВРЮ лише 24 жовтня 2014 року (а.с.22).

Цього ж дня зазначені документи було прийнято ВРЮ, зареєстровано за вх. № 2658/0/8-14, а текст висновку № 4/02-14 оприлюднено на офіційному веб-сайті ВРЮ (а.с.22).

Таким чином, текст висновку № 4/02-14 було направлено на адресу ВРЮ лише через місяць після його ухвалення, тобто 24 жовтня 2014 року, що підтверджується також листами ВРЮ від 13 жовтня 2014 р. вих. № 7510/0/9-14 та від 28 жовтня 2014 р. вих. № 7855/0/9-14, довідкою керівника секретаріату ВРЮ від 31 жовтня 2014 р. № 7953/0/9-14, а також штампом вхідної кореспонденції на супровідному листі від 24 жовтня 2014 р. № 2658/0/8-14 про направлення висновку та матеріалів перевірки (а.с.19, 21, 22, 23).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок № 4/02-14 ТСК було направлено до ВРЮ з порушенням встановленого ч. 6 ст. 7 Закону № 1188-VII та п. «г» п.п. 6.9.1. п. 6.9 ч. 6 Регламенту ТСК семиденного строку з дня ухвалення висновку або проведення засідання на якому розглядалися матеріали перевірки, що направляються.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що несвоєчасне направлення висновку № 4/02-14 відбулося внаслідок його несвоєчасного виготовлення, оскільки направлення висновку на адресу ВРЮ (24 жовтня 2014 року) не може бути беззаперечним доказом порушення ТСК строку виготовлення висновку № 4/02-14, оскільки вказані дії не є тотожними.

Крім цього, позивачем у позовній заяві не зазначено конкретне право, яке підлягає поновленню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАСУ необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Акт державного чи іншого уповноваженого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який може породжувати певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Дії суб'єкта владних повноважень - активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб (наприклад, дії щодо вилучення майна, затримання особи тощо).

Отже, за змістом наведених правових норм, ключовим моментом є виникнення правовідносин, що мають активний вплив на права і обов'язки фізичних та юридичних осіб; припиняють, змінюють чи породжують певні правові наслідки для цих осіб.

У такому випадку реалізується компетенція видавця акта як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта, а відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги.

У даній адміністративній справі пред'явлено вимогу щодо оскарження дій та бездіяльності, які не носять обов'язкового характеру, оскільки висновок ТСК сам по собі не породжує негативні юридичні наслідки для позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи, суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Судом першої інстанції та колегією суддів було встановлено порушення ТСК строку направлення висновку № 4/02-14 на адресу ВРЮ, передбаченого Законом № 1188-VII та Регламентом ТСК. Однак, порушення строку виготовлення ТСК висновку № 4/02-14 судами встановлено не було.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ТСК, яка полягала у несвоєчасному виготовленні висновку № 4/02-14 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправними дій ТСК, які полягали у направленні висновку № 4/02-14 лише 24 жовтня 2014 р. (після закінчення встановленого Законом № 1188-VII та Регламентом ТСК семиденного строку для його направлення на адресу ВРЮ), то несвоєчасне направлення висновку № 4/02-14 ні за яких обставин не скасовує обов'язку ТСК щодо його направлення на адресу ВРЮ для розгляду та прийняття рішення.

Направлення висновку № 4/02-14 із запізненням, тобто 24 жовтня 2014 року свідчить лише про порушення ТСК вимог ч. 6 ст. 7 Закону № 1188-VII та п. «г» п.п. 6.9.1. п. 6.9 ч. 6 Регламенту ТСК.

Однак, таке порушення не є підставою для визнання дій ТСК, а саме, направлення висновку № 4/02-14 лише 24 жовтня 2014 року протиправними, оскільки, не направлення висновку у строк, визначений наведеними нормами, не має наслідком скасування зобов'язання ТСК направити свій висновок на розгляд ВРЮ.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та підписано - 20.03.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.