Справа № 826/18346/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 березня 2015 року № 826/18346/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу державної автомобільної інспекції Святошинського району Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
провизнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державної автомобільної інспекції Святошинського району Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась у ненаданні відповіді на запит від 25.07.2014 року та зобов'язати відповідача надати відповідь на запит від 25.07.2014 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо ненадання у визначений законодавцем термін відповіді на запит позивача від 25.07.2014р.

Відповідно до статті 1832 Кодексу адміністративного судочинства України дана справа призначена до розгляду в порядку скороченого провадження і відповідачу запропоновано подати через відділ документообігу суду заперечення на позов або заяву про визнання позову.

Відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом, направив письмові заперечення проти позову, в яких уповноважений представник ВДАІ Святошинського району ГУ МВС України в м. Києві, стверджує про безпідставність вимог позивача з огляду на неотримання відповідачем у період часу з25.07.2014р. по день направлення письмових заперечень до суду будь-якого запиту від ОСОБА_1, що встановлено на підставі даних електронного обліку та канцелярії УДАІ ГУ МВС України в м. Києві.

Ознайомившись із наведеними в обґрунтування позову доводами позивача, а також запереченнями представника відповідача по суті позовних вимог, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

В підтвердження заявлених у позовній заяві вимог ОСОБА_1 надав копію запиту на інформацію, датованого 25.07.2014 року, на адресу ВДАІ Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві (03115, м. Київ, вул. Львівська, 80), у якому позивач просив повідомити норми законодавства, на підставі яких копія постанови про адміністративне правопорушення була направлена до відділу ДАІ Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві без очікування часу, відведеного на її оскарження.

До вказаного запиту в підтвердження направлення його на адресу відповідача позивачем додано копію фіскального чеку, який засвідчує факт отримання позивачем 26.07.2014 року послуг зв'язку щодо направлення рекомендованого поштового відправлення адресату: «ВДАІ СВЯТОШИНСЬК РУ» по місту Києву з індексом 03115. Індивідуальний номер даного відправлення (штрихкодовий ідентифікатор): 447. Вказане відправлення згідно даних з офіційного сайту Українського ДП поштового зв'язку «Укрпошта» «вручено адресату (одержувачу) особисто 30.07.2014 об'єктом поштового зв'язку КИЇВ 179 з індексом 03179».

При цьому, на підтвердження висловлених у письмових запереченнях доводів щодо не отримання суб'єктом владних повноважень інформаційного запиту позивача, датованого 25.07.2014р., відповідачем надано складену старшим діловодом канцелярії УДАІ ГУ МВС України в м. Києві довідку про ненадходження в 2014 році до даного органу запиту ОСОБА_1, а також довідку від 14.01.2015р. за підписом начальника Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, відповідно до якої за результатами перевірки по електронному обліку в період часу з 25.07.2014р. по час складення довідки запит на інформацію від гр. ОСОБА_1 до канцелярії Святошинського РУ ГУ МВС України в місті Києві не надходив.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення позову суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов'язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (ч.1 ст.161 КАС України).

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.4 ч.3 ст129 Конституції України та ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із визначенням, наведеним в ч.1 ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

У відповідності до ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270 затверджено Правила надання послуг поштового зв'язку (надалі - Правила №270), що визначають порядок надання послуг поштового зв'язку, права та обов'язки операторів поштового зв'язку і користувачів послуг поштового зв'язку та регулюють відносини між ними.

У відповідності до пункту 11 Правил №270 поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Згідно з визначеннями, викладеними в абзаці 18 пункту 2 Правил №270, повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - це повідомлення, яким оператор поштового зв'язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Внутрішні реєстровані поштові відправлення (крім прямих контейнерів), поштові перекази можуть прийматися для пересилання з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п.17 Правил №270).

У разі подання для пересилання реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу (п.62 Правил №270).

Отже, з огляду на вказані норми та положення статті 70 КАС України, належним та допустимим доказом на підтвердження отримання відповідачем запиту на інформацію ОСОБА_1, зважаючи на те, що вказаний запит був направлений рекомендованим листом, може бути визнано поштове повідомлення про вручення рекомендованого відправлення з підписом уповноваженої особи відповідача із зазначенням дати отримання.

При цьому, позивач не надав суду наведеного вище доказу, який би беззаперечно підтверджував отримання державним органом запиту на інформацію.

Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, суті позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про те, що в даній адміністративній справі Позивачем не доведено існування станом на момент розгляду справи факту порушення його законних прав та інтересів, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат відповідача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України стягненню з позивача не підлягають.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.69-71, 94, 158-163, 167, 1832, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу державної автомобільної інспекції Святошинського району Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Н.А. Добрівська