Справа № 380/58/15-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 380/58/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Архангельський А.М. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Федотова І.В.

суддів: Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.

при секретарі судового засідання Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційні скарги ОСОБА_2, управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області на постанову Тетіївського районного суду Київської області від 26 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в у Тетіївському районі Київської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області (далі - відповідач) з вимогами про визнання дій неправомірними та зобов'язання відповідача зробити перерахунок та виплату пенсій, встановлених ст.ст. 50, «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі державної пенсії - не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії - 75 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року та звернути постанову суду до негайного виконання.

Постановою Тетіївського районного суду Київської області від 26 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги. Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст.41, ч. 4 ст.196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є, зокрема, вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Як свідчать матеріали справи, позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в управлінні Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області і отримує державну пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до Закону України № 796-XII як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії.

В зв'язку з неотриманням в 2014 році державної та додаткової пенсії в розмірах, передбачених Законом України № 796-XII, позивач 22.12.2014 року звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, але 05.01.2015 року вона отримала лист про відмову в проведенні такого перерахунку.

Вважаючи вказану відмову незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно статті 54 Закону встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів 2 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до п. 17 ч. 1 с. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки, запобігання виникненню та ліквідації надзвичайних ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 63 Закону України «Про статусі і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 р. норми і положення статей деяких Законів України, зокрема ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

З огляду на вказане, колегією суддів встановлено, що на 2013 рік дія ст.ст. 50, 54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обмежується нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік».

Однак, починаючи з 01.01.2014 р., Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 р. в редакції Закону України від 06.07.2014 р. № 1534-18 не містить жодної норми, яка б обмежувала у 2014 р. пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема ст.ст. 50, 54 вказаного Закону.

Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік " від 16.01.2014 р. в редакції Закону України від 03.08.2014 р. № 1622-18, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Отже, починаючи лише з 03.08.2014 року розміри пенсій передбачених ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" обмежується вимогами Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 р. в редакції Закону України від 03.08.2014 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій, позивачу з 13.07.2014 року по 02.08.2014 року застосуванню підлягають норми ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 1210.

Крім того, залишаючи позовні вимоги в частині без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено, встановлений ст. 99 КАС України, строк звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з позицією Вищого адміністративного суду у постанові Пленуму від 16.03.2012 № 4 Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", під час вирішення питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду з позовами про нарахування та виплату пенсії громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, судам необхідно керуватися нормами статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до приписів статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Разом з тим, заяви про поновлення строків звернення до суду позивач не надавав, будь-яких обґрунтувань стосовно причин пропуску процесуального строку у позовній заяві, як і в апеляційній скарзі, не зазначив.

При цьому, оскільки позовні вимоги стосуються щомісячних соціальних виплат, то строк коли особа мала дізнатись про порушення своїх прав наступав по закінченню кожного календарного місяця, коли вона їх отримувала.

Позивач щомісяця отримувала пенсію і підвищення до неї, тобто усвідомлювала її розмір і мала можливість з'ясувати, з яких виплат вона складається. Таким чином, позивач не знала, але повинна була і могла (мала реальну можливість) знати про порушення свого права.

Правова необізнаність особи не може бути визнана поважною причиною для пропущення строку звернення до суду, як і підставою для його поновлення, оскільки закони і інші нормативно-правові акти друкуються в періодичних виданнях та є доступними необмеженому колу осіб.

Отже, враховуючи, що позивач до суду звернулася 13.01.2015, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції що з урахуванням строків звернення до суду з позовом, передбачених статтями 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні вимоги, заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду, а саме за період з 01.01.2014 року по 12.07.2014 року, підлягають залишенню без розгляду.

Доводи позивача з приводу того, що до вказаних правовідносин не застосовуються строки звернення до суду, встановлені ст. 99 КАС України, посилаючись на Віденську конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21 травня 1963 року, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12 липня 1996 року положеннями п. п. і) п. а) ч. 1 ст. VI якої встановлено, що строк позовної давності на відшкодування ядерної шкоди, спричиненої тілесному здоров'ю, складає тридцять років з дня ядерного інциденту, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, норми Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 12.09.1997 року є загальними нормами права, а питання щодо визначення строків звернення до суду в порядку адміністративного судочинства з приводу оскарженню дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень регулюється спеціальними нормами, а саме положеннями ст.ст. 99, 100 КАС України.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства та ту обставину, що позивач об'єктивно знала і повинна була знати розмір отримуваної пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, мала можливість звернутись до суду для вирішення питання у значно коротший проміжок часу, інформація щодо діючого законодавства є загальновідомою, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про залишення позовних вимог без розгляду.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача в апеляційній скарзі на положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки на думку колегії суддів, вказані положення не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, так як чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції не вирішив позовні вимоги щодо нарахування та виплати пенсії позивачу, передбаченої ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на наведене, з метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача, колегія суддів вважає, що постанову Тетіївського районного суду Київської області від 26 січня 2015 року - необхідно змінити, виклавши абзац третій та четвертий резолютивної частини в наступній редакції:

«Визнати дії управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплаті державної пенсії та додаткової пенсії ОСОБА_2 неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної пенсії, в розмірі, не нижче 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», взявши за основу розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 13.07.2014 року по 02.08.2014 р. включно, з урахуванням проведених виплат».

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а постанову Тетіївського районного суду Київської області від 26 січня 2015 року змінити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області на постанову Тетіївського районного суду Київської області від 26 січня 2015 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тетіївського районного суду Київської області від 26 січня 2015 року задовольнити частково.

Постанову Тетіївського районного суду Київської області від 26 січня 2015 року - змінити, виклавши абзац третій та четвертий резолютивної частини в наступній редакції:

«Дії управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплаті державної пенсії та додаткової пенсії ОСОБА_2 визнати неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної пенсії, в розмірі, не нижче 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», взявши за основу розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 13.07.2014 р. по 02.08.2014 р. включно, з урахуванням проведених виплат».

В іншій частині постанову Тетіївського районного суду Київської області від 26 січня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.