Справа № 554/18751/14-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 р. Справа № 554/18751/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Донець Л.О., Водолажської Н.С.

за участю секретаря судового засідання - Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В с т а н о в и л а:

16.12.2014 року позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом, яким просить визнати незаконним та скасувати рішення відповідача - Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві (далі - УПФУ, пенсійний орган) від 09.04.2014 року № 96 про відмову в призначені пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» через недостатній стаж роботи, просить зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України 05.11.1991 року N 1789-XII «Про прокуратуру» (далі - Закон N 1789-XII).

На обґрунтування позову зазначила, що період її роботи: з 22.05.1989 року по 09.07.1997 року на посадах інспектора (старшого інспектора) Полтавського обласного Центру по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог і період: з 28.04.1989 року по 02.02.2001 року спеціалістом (провідним спеціалістом) Управління соціального захисту населення Октябрського райвиконкому м. Полтави є роботою на посадах державного службовця, які займають особи з вищою юридичною освітою, і підлягає зарахуванню до стажу за вислугу років, що дає право на пенсію згідно зі статтею 50-1 Закону N 1789-XII.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі.

Рішення суду вмотивовано тим, що звертаючись до пенсійного органу позивач надала документи, що підтверджують виконання роботи, яка надає право на призначення пенсії за вислугу років. Відсутність диплому про вищу освіту не є підставою для відмови в зарахуванні трудового стажу державного службовця до стажу, що дає право на пенсію згідно із Законом N 1789-XII.

Не погоджуючись з судовим рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в апеляційній скарзі УПФУ просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.04.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до УПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років на умовах, визначених Законом N 1789-XII.

Рішенням УПФУ № 96 від 09.04.2014 року в призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 7-8).

Пенсійним органом не враховано до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, стаж роботи позивача у періоди з 22.05.1989 року по 09.07.1997 року і з 28.04.1998 року по 02.02.2001 року, оскільки, як вважає відповідач, займаючи посади державного службовця ОСОБА_1 не мала вищої юридичної освіти.

Як вбачається з трудової книжки позивача у період з 22.05.1989 року по 09.07.1997 року остання працювала у Полтавському обласному Центрі по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог, а у період з 28.04.1998 року по 02.02.2001 року - в управлінні соціального захисту населення Октябрського райвиконкому м. Полтави. У подальшому, з 02.09.2002 року працювала в органах прокуратури (а.с. 21-32).

08.02.2001 року ОСОБА_1 отримала диплом спеціаліста, відповідно до якого у 2001 році вона закінчила Національну юридичну академію України ім. Я. Мудрого і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста (а.с. 20). Судом встановлено, що позивач навчалась заочно, одночасно працюючи в управлінні соціального захисту населення Октябрського райвиконкому м. Полтави.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог позивача ОСОБА_1, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд України, зокрема, в постановах від 05.11.2013 року (справа N 21-289а13), 22.04.2014 року (справа N 21-65а14)та від 25.11.2014 року (справа № 21-464а14) дійшов правового висновку, що навчання на заочному факультеті у вищому навчальному закладі не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. Включення цього періоду до вислуги років суперечить юридичній природі (сутності) цього виду спеціального стажу, оскільки крім вищезазначеного закон пов'язує встановлення особливих правил призначення пенсії за вислугу років саме з неможливістю продовжувати роботу чи службу на певних посадах або в певних умовах праці у зв'язку з втратою професійної працездатності особи або її придатності до настання пенсійного віку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору не правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин, тому судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною 6 ст. 94 КАС України визначено, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, ухвалить нове судове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи (а.с. 1) вбачається, що при зверненні до адміністративного суду позивач ОСОБА_1 надала квитанцію про сплату судового збору у розмірі 243,60 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» при подачі цього адміністративного позову ОСОБА_1 повинна сплатити судовий збір у розмірі (1218 грн. х 0,06)73,08 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зарахування до Державного бюджету України суми судового збору у розмірі 73,08 грн.

Питання повернення судового збору у разі внесення стороною судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, може бути вирішено судом першої інстанції в порядку, визначеному ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 41, 94, 160, 167, 195, 196, 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4, 205, 207, 209, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві - задовольнити.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 19 січня 2015 року - скасувати з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1.

Судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп. зарахувати на рахунок Державного бюджету України.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Л.О. Донець

(підпис) Н.С. Водолажська

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23 березня 2015 року