Справа № 242/416/15-а
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Моцний О.С.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р. справа №242/416/15-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Юрко І.В., Блохіна А.А., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 09 лютого 2015 року у справі № 242/416/15-а за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області, державного реєстратора Реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області Максимчук Світлани Володимирівни, третя особа: ОСОБА_5 про визнання нечинним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області, державного реєстратора Реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області Максимчук С.В. про визнання нечинним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.05.2014 року, індексний номер 21907230, яке видано Реєстраційною службою Селидівського МУЮ Донецької області; скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання відповідачів внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09 лютого 2015 року у справі № 242/416/15-а відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права. Апелянт посилається на ст. ст. 2, 6, 17, 109 КАС України та зазначає, що у суду першої інстанції не було підстав відмовляти у відкритті провадження у справі, оскільки предметом оскарження є саме рішення суб'єкта владних повноважень про набуття права власності третьою особою, та питання незаконності набуття права власності на будинок третьою особою у результаті прийняття відповідачами оскаржуваного рішення у процесі реалізації владних управлінських функцій.

На адресу суду відповідачем надіслано заперечення на апеляційну скаргу в якій просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а справу розглянути без його участі. З огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Сторони у судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки подану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та зазначив, що між позивачами та третьою особою виникли цивільно-правові відносини, тому в даному випадку спір виник не з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії або дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень і не з приводу здійснення владних управлінських функцій, а з приводу порушення права власності позивачів на спірний будинок. Оскільки між сторонами виник спір про право, то вирішення такого спору проводиться на підставі норм цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання нечинним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.05.2014 року, індексний номер 21907230, яке видано Реєстраційною службою Селидівського МУЮ Донецької області; скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання відповідачів внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1

З диспозиції п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Статтею 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено наступні поняття: справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, головною ознакою публічно-правових спорів є участь у них хоча б однією зі сторін суб'єкта владних повноважень. Окрім того, оскільки відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 та частини 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, необхідною ознакою належності справи до адміністративної юрисдикції є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій та повноважень, і ці функції та повноваження повинні здійснюватись ним саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Загальний аналіз процесуальних норм законодавства України, за якими визначаються юрисдикційна належність та підсудність справ різній судовій спеціалізації, вказує на певні критерії розмежування спорів між ними. До яких, зокрема, входять такі, як: 1) суб'єктний склад сторін спору; 2) предмет спірних правовідносин; 3) характер спірних правовідносин.

Частина 1 статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає:

1. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Правовим підґрунтям для виконання вимог вищевказаної норми постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Тобто, державний реєстратор Реєстраційної служби Селидівського МУЮ безпосередньо в першу чергу виконував владні управлінські функції з питання державної реєстрації права власності і свідоцтво про право власності є похідним від дій державного реєстратора щодо виконання вимог ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З огляду на спірні правовідносини колегія суддів прийшла до висновку, що в даній справі має місце публічно-правовий спір, що за своєю суттю відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України спір, який виник між сторонами у даній справі, є публічно-правовим.

Вирішуваний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень - Реєстраційної служби Селидівського МУЮ Донецької області, який у спірних правовідносинах реалізовував надані йому чинним законодавством України владні управлінські функції стосовно здійснення офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, спір між сторонами виник з приводу здійснення органом владних повноважень делегованих йому законом, а тому має вирішуватись за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 105, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 199, п. 4 ч. 1 ст. 202, п. 6 ч. 1 ст. 205, 206, ч. 2 ст. 211 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 09 лютого 2015 року у справі № 242/416/15-а - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набуває чинності з моменту її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Г. М. Міронова

Судді: І. В. Юрко

А. А. Блохін