Справа № 2-а/489/54/15
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а/489/54/15

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Губницький Д.Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Градовського Ю.М.,
судді -Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року ОСОБА_4 (надалі - Позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва (надалі - Відповідач, УПФ) про визнання рішення УПФ №79/1 від 14.11.2014 року протиправним та зобов'язання УПФ призначити позивачу пенсію за віком.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 06.08.2014 року позивач через представника подала заяву до УПФ про призначення пенсії за віком та надала усі потрібні документи. Рішенням УПФ №79/1 від 14.11.2014 року їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком, на підставі відсутності необхідних документів, а саме документу, що підтверджує місце реєстрації позивача. Позивач вважає, що її права були порушені, оскільки вона є громадянкою України і у 2004 році виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, а тому має право на отримання пенсії за віком.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.02.2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення УПФ від 14.11.2014 року за №79/1. Зобов'язано УПФ розглянути подану 06.08.2014 року представником ОСОБА_4 заяву про призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, УПФ подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачаться, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, документована паспортом України для виїзду за кордон НОМЕР_1, прийнята на консульський облік в державі Ізраїль 09.12.2004 року, де постійно проживає.

06.08.2014 року представник позивача подав до УПФ заяву про призначення позивачу пенсії за віком. В подальшому до УПФ була додатково подана довідка про останнє місце реєстрації позивача в Україні в м. Миколаєві, по вул. 3 Лінія, 22.

Рішенням УПФ від 14.11.2014 року №79/1 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком передбаченою Законом України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» на підставі ч.4 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, а саме через відсутність документів, що підтверджує місце проживання (реєстрації) особи, присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків та копії паспорту громадянина України.

В запереченнях на позовну заяву УПФ зазначило, що представником позивача були подані копія закордонного паспорту позивача, копія довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків, але не було подано довідки про реєстрацію позивача з 18.05.2004 року і дотепер.

Згідно довідки від 09.10.2014 року виданої ЖКП ММР «Південь» позивач була зареєстрована в АДРЕСА_2, з 28.08.1990 року по 18.05.2004 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що згідно діючого законодавства та Конституції України позивач має право на отримання пенсії за віком під час постійного проживання за кордоном.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Обґрунтовуючи своє рішення УПФ посилається на порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, встановлено, згідно якого необхідною умовою для реалізації особою права на отримання пенсії є реєстрація ї місця проживання на території України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право позивача на призначення їй пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Така правова позиція висловлена Конституційним Судом України у Рішенні від 07.10.2009 року №25-рп/2009.

В цьому Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Конституційний Суд України в своєму рішенні визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне врахування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір.

Зокрема, в п.3.3 цього рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною і відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення УПФ №79/1 від 14.11.2014 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, є протиправним та таким, що також вірно було встановлено судом першої інстанції.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.199, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: Ю.М.Градовський О.В. Лукянчук