Справа № 810/467/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/467/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2015 року 810/467/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Гузік М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Молочна Компанія" до Київської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська Молочна Компанія" з позовом до Київської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість у сумі 400000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у квітні 2012 року здійснював операції із ввезення на митну територію України товарів - племінних чистопородних тварин, які відповідно до пункту 197.18 статті 198 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування податком на додану вартість. При здійсненні митного оформлення вказаного товару позивач у митних деклараціях припустився помилки щодо коду преференцій товару, ставки оподаткування податком на додану вартість і сум податку: замість нульової ставки зазначив загальну ставку - 20 %. Таким чином, позивач стверджував, що він надміру сплатив до державного бюджету певні суми податку на додану вартість. У подальшому позивач звернувся до митного органу із заявою про внесення змін до митних декларації, але митний орган відмовив у внесенні відповідних змін та відмовився здійснювати повернення надміру сплачених коштів. У зв’язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Відповідач - Київська митниця ДФС позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає, адже позивач у митних деклараціях під час митного оформлення самостійно визначив ставку оподаткування товарів та суму податкових зобов’язань і, таким чином, узгодив податкові зобов’язання, з чим погодився митний орган і прийняв рішення про випуск товару у вільний обіг. Митний орган також наголошував, що з моменту митного оформлення до моменту позивачем подання заяв про повернення надміру сплачених митних платежів пройшло більше одного року, таким чином позивач пропустив строк для звернення з даними заявами.

У судовому засіданні представник митного органу підтримав заперечення проти позову, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що підстави для повернення позивачу сум надміру сплачених податків відсутні, адже орган Державної казначейської служби не одержував від митного органу відповідних висновків про повернення надміру сплачених коштів. У судовому засіданні представник цього відповідача просив підтримав заперечення проти позову, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Позивач з 01.01.2009 є суб’єктом спеціального режиму оподаткування, що підтверджується копією свідоцтва № 100246546 про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб’єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість.

Видами діяльності позивача за КВЕД є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування інших однорічних і дворічних культур; вирощування інших багаторічних культур; розведення великої рогатої худоби молочних порід; розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів; розведення овець і кіз; розведення свиней; допоміжна діяльність у рослинництві; допоміжна діяльність у тваринництві; оброблення насіння для відтворення; виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля живими тваринами.

У квітні 2013 року позивач здійснив ввезення на митну територію України товару (чистопородні тварини великої рогатої худоби, племінні нетелі (корови), голштинської породи), придбаного у компанії Hunland Trade Kft. (Угорщина) на підставі контракту від 25.01.2012 № 2012-2501, митне оформлення якого здійснювалось через Київську митницю Міндоходів.

За вказаним контрактом на територію України була поставлено три партії корів у кількості 99 голів (код товару згідно з УКТ ЗЕД 0102 10 10 00) на загальну суму 1963400,04 грн.

Відповідно до положень пункту 197.18 статті 197 Податкового кодексу України операції з ввезення на митну територію України племінних чистопородних тварин за кодами згідно з УКТ ЗЕД 0102 10 10 00 зільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Як пояснив позивач під час судового розгляду, ТОВ "Українська Молочна Компанія" надала митному органу всі необхідні документи, які підтверджуються наявність підстав для звільнення цих операцій від оподаткування податком на додану вартість, але митний орган заявив вимогу про сплату податку на додану вартість на загальних підставах у розмірі 20%, що становило суму 392680,02 грн.

Враховуючи, що в якості товару виступали живі тварини, які знаходились у транспортних засобах, а виконання митних формальностей і розв’язання суперечок з митним органом потребувало певного часу, що могло негативно плинути на стан тварин, позивач погодився з митним органом і визначив у митних деклараціях податкові зобов'язання з податку на додану вартість, виходячи із загального розміру ставки оподаткування – 20 %.

9 квітня 2012 року з метою митного оформлення вказаного товару позивач подав до Київської митниці Міндоходів (на день вирішення справи – Київська митниця ДФС) три митних декларації, а саме: від 09.04.2012 № 125130000/2012/209837, від 09.04.2012 № 125130000/2012/209843 та від 09.04.2012 № 125130000/2012/209845, в яких визначив податкові зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 392518,02 грн., виходячи із ставки оподаткування операцій у розмірі 20 % від контрактної вартості товару.

У подальшому позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій Київської митниці Міндоходів та стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області надміру сплачених платежів.

Однак, постановою від 25.12.2013 в адміністративній справі № 810/6305/13-а Київський окружний адміністративний суд відмовив у задоволені позову ТОВ "Українська молочна компанія" з тих мотивів, що позивач не дотримався визначеної законом процедури повернення надміру сплачених коштів: не вчинив дій для зміни показників податкових зобов’язань з податку на додану вартість, визначених на підставі митних декларацій від 09.04.2012 №№ 125130000/2012/209837, 125130000/2012/209843 та 125130000/2012/209845, а також не звернувся до митного органу із заявами про повернення з Державного бюджету України надміру сплачених податків на додану вартість.

У травні 2014 року позивач звернувся до Київської митниці Міндоходів із заявами від 19.05.2014 №№ 171, 172, 173 про внесення змін до митних декларацій від 09.04.2012 №№ 125130000/2012/209837, 125130000/2012/209843 та 125130000/2012/209845 в частині внесення змін до відповідних граф декларацій, що стосуються визначення коду преференцій, ставки оподаткування та сум податкових зобов’язань.

Листом від 10.10.2014 № 06.1-47/5/17-7856 Київська митниця Міндоходів прийняла рішення про відмову у внесені змін до митних декларацій.

Не погоджуючись з рішенням митного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

У справі, що розглядалась, митний орган не заперечував (визнав), що товар (чистопородні варини великої рогатої худоби), який розмитнювався позивачем на підставі митних декларацій від 09.04.2012 №№ 125130000/2012/209837, 125130000/2012/209843 та 125130000/2012/209845, належить до товарних позицій за кодами УКТ ЗЕД 0102 10 10 00 мав оподатковуватися із застосуванням пільг, передбачених пунктом за ставкою 197.18 статті 197 Податкового кодексу України.

Суд також встановив, що позивач звертався до митного орагану лише із заявами про внесення змін до митних декларацій, але не звертався із заявами про повернення надміру сплачених митних платежів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

У справі, що розглядалась, позивач звернувся до суду з єдиною вимогою про стягнення з державного бюджету надміру сплачених податків.

Таким чином, вирішення даної справи залежиться від того, чи має місце факт сплати до бюджету податкових зобов’язань надміру (тобто, у сумах, які перевищують розмір податкових зобов’язань, визначений у митних деклараціях) і чи дотримався позивач визначеної законом процедури повернення надміру сплачених коштів.

Згідно пунктом 197.18 статті 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України племінних чистопородних тварин з кодами УКТ ЗЕД, зокрема 0102 10 10 00, що здійснюються суб’єктами спеціального режиму оподаткування, встановленими статтею 209 Податкового кодексу України.

Наказом Державної митної служби України від 18.01.2012 № 48 “Про внесення змін до деяких класифікаторів з питань митної статистики, які використовуються в процесі оформлення митних декларацій” розділ 1 “Пільги, надані у вигляді звільнення від обкладення товарів податком на додану вартість” Класифікатора пільг і обкладення товарів податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної митної служби України від 15.02.2011 № 107 доповнено, зокрема, рядком 149, яким визначено, що згідно пунктом 197.18 статті 197 розділу V Податкового кодексу України операції з ввезення на митну територію України племінних чистопородних тварин з кодами УКТ ЗЕД, зокрема 0102 10 10 00, що здійснюються суб’єктами спеціального режиму оподаткування, встановленими статтею 209 Податкового кодексу України, звільнюються від оподаткування податком на додану вартість.

Як вже зазначалось, судом встановлено, що позивач є суб’єктом спеціального режиму оподаткування, а товар, щодо якого здійснювалось митне оформлення, класифікується за кодом УКТ ЗЕД 0102 10 10 00. Ці обставини не оспорювались сторонами. Таким чином, це означає, що операції із ввезення на митну територію України вказаного товару мали звільнятися від оподаткування податком на додану вартість.

Як з’ясувалось під час судового розгляду, позивач під час митного оформлення вказаного товару самостійно визначив розмір податкових зобов’язань зі сплати податку на додану вартість, подавши до митного органу митні декларації, але у подальшому звернувся до митного органу із заявами про внесення змін до митних декларацій у частині визначення податкових зобов’язань та змінив їх розмір на показник "0".

Відповідно до визначення, наданого у статті 4 Митного кодексу України, митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Згідно із статтею 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Частиною першою статті 295 Митного кодексу передбачено, що митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов'язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов'язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.

Відповідно до пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з визначенням, наданим у підпункті 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, надміру сплаченими грошовими зобов'язаннями є суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Таким чином, умовою для повернення надміру сплачених сум грошового зобов'язання є невідповідність у більшу сторону сплаченої суми податку розмірові визначеного (нарахованого) податкового зобов’язання.

Згідно з пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України в разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Особливості внесенні змін до митних декларацій передбачені частиною першою статті 269 Митного кодексу України, відповідно до якої за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Порядок внесення змін до митних декларацій визначається Положенням про митні декларації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. № 450.

Так, згідно з пунктом 33 вказаного Положення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу відомості, зазначені в поданій митному органу митній декларації, можуть бути змінені, зокрема шляхом доповнення, або митна декларація може бути відкликана. У заяві за формою згідно з додатком 3, підписаній декларантом або уповноваженою ним особою, зазначаються причини зміни або відкликання митної декларації.

Таким чином, подання до митного органу заяви про внесення змін до митної декларації за формою, передбаченою у додатку 3 до Положення про митні декларації, є визначеним законодавством способом внесення змін до митної декларації, у тому числі й у частині коригування (зменшення) розміру податкових зобов’язань зі сплати мита та податку на додану вартість.

У справі, що розглядалась, судом установлено, що позивач є суб’єктом спеціального режиму оподаткування, а тому має право на податкові пільги. Позивач звернувся із заявами про внесення змін до митних декларацій, але митний орган неправомірно відмовив позивачу у внесенні таких змін.

Оскільки позивач не заявляв вимог про визнання протиправним рішення митного органу щодо відмови у несенні змін до митних декларацій, суд, на підставі положень частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати таке рішення відповідача.

Оскільки заяви про внесення змін до митних декларацій за своїми ознаками прирівнюються до уточнюючих розрахунків, якими вносяться зміни до податкової звітності, в силу положень частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд також вважає за необхідне визнати заяви позивача про внесення змін до митних декларацій такими, що подані у день їх надходження до Київської митниці Міндоходів.

Водночас, судом встановлено, що позивач не звертався до митного органу із заявами про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно сплачених коштів, таке прохання також відсутнє у заявах про внесення змін до митних декларацій.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України надміру сплачених податків є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

В силу частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 43, 46, 50, 54 Податкового кодексу України, ст. 24, 269, 301 Митного кодексу України та статтями 6, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Міндоходів, оформлене листом від 10.10.2014 № 06.1-47/5/17-7856, щодо відмови у внесенні змін до митних декларацій від 09.04.2012 №№ 125130000/2012/209845, 125130000/2012/209837 та 125130000/2012/209843 підставі заяв Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Молочна Компанія" від 19.05.2014 №№ 171, 172, 173.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Молочна Компанія" судові витрати у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - "10" березня 2015 р.