Справа № 2а-621/12/0370
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Справа № 9104/78874/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Ковелі та Ковельському районі Волинської області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області Самолюк Інни Петрівни про визнання незаконним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до начальника управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області Самолюк Інни Петрівни в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення № 498 від 01.03.2012 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2012 року позов задоволено, визнано незаконним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області № 498 від 01.03.2012 року про застосування фінансових санкцій до ОСОБА_1 в розмірі 170,00 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні, як страхувальник, а такими є: особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов'язаною з отриманням доходу безпосередньо від цієї діяльності.

Із прийняттям Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 16.12.2003р. внесені зміни, що стосуються запровадження нового консолідованого внеску замість внесків до Пенсійного фонду України, внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття та від нещасного випадку. Безумовно такі новації не могли не вплинути на права й обов'язки страхувальників, адже із прийняттям нового закону вони перестали бути зобов'язані сплачувати старі внески, цим пояснюється виключення деяких положень законодавства в тому числі й положень ст.ст. 17, 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пункт 7 Прикінцевих положень Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску» передбачає, що на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за органами Пенсійного фонду зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, на період до повного погашення боргів по вищевказаних платежах застосовується відповідальність згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в тому числі за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності за базові звітні періоди до 1 січня 2011 року.

Пунктом 4 ч.2 ст.17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 23.12.2010р.) передбачено, що страхувальники зобов'язані подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом.

Підпунктом 1 пункту 1.3 Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування затвердженого постановою правління ПФУ від 10.06.04р.. який діяв на час скоєння порушення - страхувальник один раз на рік до 1 квітня поточного року згідно із затвердженим графіком подає до територіального органу Пенсійного фонду за місцем реєстрації комплект документів первинної звітності до системи персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб за попередній рік.

Частина 3 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вказує, що обчислення страхових внесків здійснюється на підставі: 1) актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків; 2) звітності, що подається страхувальником; 3) бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які нараховуються страхові внески. Відповідно до пункту 5 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що проведеною перевіркою управлінням Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі в ОСОБА_1 встановлено факт несвоєчасного подання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку за 2004 рік, про що було складено акт № 394 від 01.03.2012 року. За несвоєчасне подання звітності до органів Пенсійного фонду України протягом 2004, 2006 роки, на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» управлінням Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області було винесено рішення № 498 про застосування до позивача фінансових санкцій у розмірі 170,00 грн.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до п. 4 ст. 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року страхувальник зобов'язаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом.

Порядок та строки подачі звітності, в тому числі, відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку було встановлено Порядком формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.06.2004 року №7-6 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.2004 року за № 1000/9599, який втратив чинність 01.01.2011 року.

Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 106 даного Закону за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд вірно зазначив, що дана норма права, як і ст. 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р., яка регламентує вчинене правопорушення, встановлене відповідачем в акті, втратила чинність з 1 січня 2011 року згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», тобто суд вірно вважав, що вона не діяла на дату прийняття управлінням Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі оскаржуваного рішення.

Також суд вірно зазначив, що ч.ч. 5, 6 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

На період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Тому, суд вірно вважав, що за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 13 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (чинної на момент винесення рішення судом першої інстанції) про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій; суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення.

Приписами частин 1-9 ст. 106 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до 01.01.2011 року було передбачено відповідальність у вигляді штрафних санкцій, не має наслідком автоматичного нарахування штрафних санкцій та обов'язку страхувальника по сплаті таких санкцій на відміну від страхових внесків, нарахування та сплата, яких здійснюється страхувальником самостійно. Обов'язковою юридичною передумовою для сплати штрафних санкцій є рішення уповноважених посадових осіб про застосування штрафних санкцій. Відповідно, обов'язок по сплаті штрафних санкцій нарахованих органом Пенсійного фонду виникає у страхувальника лише після винесення посадовою особою виконавчих органів Пенсійного фонду рішення про застосування відповідних штрафних санкцій.

А тому, органи Пенсійного фонду після 01.01.2011 року наділенні повноваженнями щодо стягнення заборгованості зі сплати відповідних штрафних санкцій нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі штрафних санкцій, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, за умови винесення посадовою особою органу Пенсійного фонду рішення про застосування штрафних санкцій до 01.01.2011 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність рішення № 498 від 01.03.2012 року про застосування до позивача фінансових санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності до органів Пенсійного фонду України протягом 2004 року.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Ковелі та Ковельському районі Волинської області - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2012 року по справі № 2а/0370/621/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин