Справа № 380/217/15-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 380/217/15-а
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е., розглянувши в порядку письмового провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1, управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області на постанову Тетіївського районного суду Київської області від 11 лютого 2015 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області (надалі за текстом - «Управління») здійснити з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року перерахунок основної та додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 р. № 796-XII (надалі за текстом - «Закон №796-XII»).

Постановою Тетіївського районного суду Київської області від 11 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області здійснити перерахунок та виплату позивачу за період з 30.07.2014 року по 02.08.2014 року основну пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведених за цей період виплат. Вимоги за період з 01.01.2012 року по 29.07.2014 року залишено без розгляду у зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Управління подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 має правовий статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

За даними довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 261107 від 11.06.2006 року позивач є інвалідом другої групи як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Нормами статті 49 Закону № 796-XII передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-XII особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно із статтею 54 Закону № 796-XII в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

За спірний період Управлінням виплачувались позивачеві державна та додаткова пенсії виходячи з розмірів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210 (надалі за текстом - «Постанова КМУ № 1210»)

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зокрема пунктом 28 Розділу ІІ, були внесені зміни у названі статті Закону № 796-XII.

Відповідно до цих змін особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, визначався виходячи із приналежності особи до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та від року такої участі.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) положення пункту 28 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані неконституційними.

В силу вимог частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знову почали діяти положення статей 50, 54 Закону № 796-XII в їх первинній редакції.

Відповідно ж до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо визначення судом першої інстанції дати, до якої Управління має здійснити перерахунок, а саме до 02.08.2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України від 31.07.2014 р. N 1622-VІІ включено до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів 5 серпня 2014 року з присвоєнням реєстраційного коду 73422/2014 та опубліковано в газетах «Голос України» від 02.08.2014 р. N 146 (текст Закону опубліковано без додатків до нього), «Урядовий кур'єр» від 09.08.2014 р. N 144 (текст Закону опубліковано без додатків до нього), в бюлетенях «Офіційний вісник України» від 15.08.2014 р. N 63, ст. 1733 (Закон опубліковано разом з усіма додатками), «Відомості Верховної Ради України» від 29.08.2014 р. N 35, ст. 1180 (Закон опубліковано разом з усіма додатками).

Згідно з пунктом 2 цього Закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Відповідно до зазначеного та згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Верховної Ради України, Закон України від 31.07.2014 р. N 1622-VІІ «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» набрав чинності 03 серпня 2014 року.

Таким чином, у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року Управління повинно виплачувати позивачу основну та додаткову пенсію відповідно до Закону №796-XII.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання Управління провести перерахунок та виплатити основної та додаткової пенсії з 01 січня 2012 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Особа, право, свобода чи інтерес якої порушуються, не визнаються чи оспорюються, має право на звернення до суду за їх захистом чи поновленням. Проте позивач звернувся до суду лише 27 січня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду порушено норми процесуального права, а посилання скаржника на положення Віденської конвенції «Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» від 21 травня 1963 року, де зазначено, що позовна давність на вимоги про відшкодування ядерної шкоди становить тридцять років, є помилковим, з огляду на наступне.

Зазначеною Конвенцією, передбачено, що права на відшкодування за цією Конвенцією втрачають силу, якщо позов не подано протягом десяти років з дня ядерного інциденту. Окрім того, Конвенція передбачає відповідальність та відшкодування за заподіяний ядерний інцидент з боку оператора - особи, призначеної або визнаної відповідальною державою в якості оператора ядерної установки. З огляду на те, що відповідач жодним чином не відповідає критеріям оператора ядерної установки, встановленим Віденською конвенцією про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, її застосування у цій справі є неможливим.

Також, колегія суддів зазначає, що Конвенція не належить до нормативно-правових актів, які безпосередньо регулюють правовідносини, що склалися між сторонами даної справи.

Посилання позивача на приписи Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як на «інші закони» є помилковим, оскільки положення частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", частини другої статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", встановлюють строки виплати нарахованих пенсій за минулий час і не визначають строки призначення і нарахування пенсій.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційні скарги ОСОБА_1, управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Тетіївського районного суду Київської області від 11 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Т.М.Грищенко

суддя В.Е.Мацедонська

.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.