Справа № 826/20579/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 березня 2015 року № 826/20579/14

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Київської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, Обслуговуючого кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія» з вимогами про зобов'язання Київську міську раду укласти з обслуговуючим кооперативом «Садівничий кооператив «Вікторія» договір оренди на 24 роки земельної ділянки площею 31,96 га, яка знаходиться за адресою: у мікрорайоні Осокорки, Дарницькому районі міста Києва, з цільовим призначенням - для ведення колективного садівництва та про зобов'язання Обслуговуючий кооператив «Садівничий кооператив «Вікторія» укласти з Київською міською радою договір оренди на 24 роки земельної ділянки площею 31,96 га, яка знаходиться за адресою: у мікрорайоні Осокорки, Дарницькому районі міста Києва, з цільовим призначенням - для ведення колективного садівництва.

Відповідач 1 - Київська міська рада проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи. В якості безпідставності позовних вимог відповідач зазначає, що чинним законодавством України не визначений строк протягом якого Київська міська рада після прийняття рішення про надання земельної ділянки в оренду має укласти договір оренди земельної ділянки. Крім того, зазначає, що позивач не є стороною правовідносин, які виникають між відповідачами, а тому за відсутності порушення прав та інтересів ОСОБА_1 відповідач вважає необґрунтованими позовні вимоги у зв'язку з чим просив відмовити в їх задоволенні.

Відповідач 2 також проти позову заперечував.

26.02.2015 року задоволено клопотання відповідача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) заперечуючи проти позову посилалась на Закон України «Про оренду землі» та зазначала, що спірні правовідносини мають приватноправовий характер.

06.03.2015 року позивач подав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Також позивач клопотав про витребування доказів, проте за наслідками розгляду суд не вбачає підстав для витребовування та дослідження вказаних у клопотанні матеріалів.

В судовому засіданні з урахуванням ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Під час розгляду справи в порядку письмового провадження судом ухвалено про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Обслуговуючого кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія» про зобов'язання Обслуговуючий кооператив «Садівничий кооператив «Вікторія» укласти з Київською міською радою договір оренди на 24 роки земельної ділянки площею 31,96 га, яка знаходиться за адресою: у мікрорайоні Осокорки, Дарницькому районі міста Києва, з цільовим призначенням - для ведення колективного садівництва.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 29.09.1998 № 2008 Про вирішення питань щодо статусу самозахоплених земельних ділянок, які входять в межі забудови II черги житлового масиву Осокорки зарезервовано земельну ділянку, зазначену в п. 1 цього розпорядження, а саме земельної ділянки загальною площею близько 216,0 га для індивідуального житлового будівництва в урочищі Осокорки за товариством забудовників на період до виготовлення проектної документації.

Згідно Рішення Київської міської ради від 28.12.2010 року № 526/5338 Про передачу Обслуговуючому кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія» земельної ділянки для ведення колективного садівництва у мкр. Осокорки у Дарницькому районі міста Києва, крім іншого передано Обслуговуючого кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія» у довгострокову оренду на 24 роки земельну ділянку площею 31,96 га для ведення колективного садівництва у мкр. Осокорки у Дарницькому районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування та інше (далі - Рішення № 526/5338).

ОСОБА_1 є членом Обслуговуючого кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія».

Позивач звернувся до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зі зверненням стосовно передачі у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва на вул. Ожиновій, 38 у Дарницькому районі м. Києва.

29.10.2010 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано відповідь № 057022-08/К-3372-6382, якою повідомлено позивача, що документи, які посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою станом на 31.12.2012 року у департаменті земельних ресурсів не зареєстровані.

Позивач вважає протиправною бездіяльність Київської міської ради щодо підписання договору оренди земельної ділянки на 24 роки, якою він користується та видачі його для Обслуговуючого кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія» та зазначає про порушення його прав як члена вищевказаного кооперативу у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка стосовно якої позивач просить суд зобов'язати відповідача укласти договір оренди земельної ділянки з Обслуговуючим кооперативом «Садівничий кооператив «Вікторія» належить до земель комунальної власності .

За приписами ч. 1 ст. 6 зазначеного Закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Статтею 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Отже речове право на земельну ділянку в тому числі і користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності виникає на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Повноваження Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території визначені статтею 9 Земельного кодексу України, зокрема Київська міська рада, крім іншого має право розпоряджатися землями територіальної громади міста; передавати земельні ділянки комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надавати земельні ділянки у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу та вирішувати інші питання у галузі земельних відносин відповідно до Закону.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виключно на пленарних засіданнях сільської селищної міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з ч. 1 ст. 59 зазначеного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Як вище вказувалось Рішенням 526/5338 передано Обслуговуючого кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія» у довгострокову оренду на 24 роки земельну ділянку площею 31,96 га для ведення колективного садівництва у мкр. Осокорки у Дарницькому районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування, а також затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Обслуговуючому кооперативу «Садівничий кооператив «Вікторія» для ведення колективного садівництва у мкр. Осокорки у Дарницькому районі м. Києва.

При цьому суд вважає за необхідне наголосити, що укладення договору оренди вищезазначеної земельної ділянки має вчинюватись з урахуванням ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до змісту якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору.

Отже, положеннями Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в України», Цивільним кодексом України не передбачено органу місцевого самоврядування обов'язку щодо укладення договору оренди земельної ділянки.

Також суд вважає за необхідне вказати про наступне.

Статтею 11 Кодексу передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приписами ч. 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтерес.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Аналізуючи викладене суд вважає за необхідне наголосити, що заявляючи вимогу про зобов'язання відповідача укласти договір оренди позивач фактично просить суд не захистити порушене право, а здійснити реалізацію дискреційних повноважень Київської міської ради до компетенції якої і належить вирішення зазначеного питання. Оскільки завданням адміністративного судочинства, як вказувалось вище є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, а не перебирання функцій органів місцевого самоврядування в частині реалізацій ними компетенції, суд вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.69, 70, 71, 158-163,167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя В. І. Келеберда