Справа № 815/268/15
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/268/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Одеса

10год. 05хв.

У залі судових засідань № 31

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.

при секретарі судового засідання - Свирида Х.С.

за участю сторін:

представник позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю)

представник відповідача - Петровський В.В. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1) до Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 19.11.2014 року та № від 18.11.2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

До суду з адміністративним позовом звернувся фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3) до Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів в Одеській області (надалі - Білгород-Дністровська ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 19.11.2014 року та № від 18.11.2014 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, необґрунтовано, тобто без усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки ФОП ОСОБА_3 не було допущено перевищення встановленої п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України загальної суми від здійснення своєї господарської діяльності, що підлягає оподаткуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові та письмових поясненнях (аркуші справи 5-8, 60-А-62).

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, обґрунтовуючи тим що, в порушення приписів п. 181.1 ст. 181, п.п. 183.2, 183.10 ст. 183, п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, у зв'язку перевищенням за 12 календарних місяців (з лютого 2012 року по січень 2013 року) обсягу продажу товарів понад 300 000 грн., до 10.02.2013 року не було надано заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість. Таким чино, оскільки позивач неправомірно ухилився від реєстрації в якості платника податку на додану вартість, а тому йому правомірно донараховано податок на додану вартість за весь час ухилення від реєстрації. Відтак, у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову (аркуші справи 66-68).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, а також обставини якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що у задоволені адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради Одеської області 24.02.1999 року як фізична особа - підприємець, № 2 002280 та перебуває на обліку у Білгород-Дністровській ОДПІ з 03.03.1999 року за реєстраційним № 4916, іпн НОМЕР_1, адреса: 67700, АДРЕСА_1.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі ст.ст. 77, 78 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року (надалі - Податковий Кодекс України), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на ІІІ квартал 2014 року, відповідно до наказу ДПІ № 498 від 02.09.2014 року та направлення № 399/1701 від 15.09.2014 року, посадовою особою відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_3, іпн НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт № 2154/15-05/17-01/НОМЕР_1 від 03.10.2014 року (аркуші справи 11-17).

На підставі вказаного акту, Білгород-Дністровською ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ від 18.11.2014 року щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи найманих працівників за штрафними (фінансовими) санкціями (штраф) у розмірі 510 грн., за порушення гл.2, п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України (аркуш справи 10);

№ від 19.11.2014 року щодо збільшення суми грошового забезпечення з податку на додану вартість у розмірі 71 135 грн. 69 коп., з яких: за основним платежем - 55 820 грн. 55 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 15 315 грн. 14 коп., за порушення п. 181.1 ст. 181, п. 183.2, п. 183.4, п. 183.10 ст. 183, п. 184.1 ст. 184, п. 185.1 ст. 185, п. 202.1 ст. 202, п. 203.1, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України (аркуш справи 9).

Представник позивача зазначає, що відповідачем не вірно застосовано норми податкового законодавства, а саме ст. 180 та 181 Податкового кодексу України, оскільки перевіряючим у ході проведення перевірки, при розрахунку загальної суми від здійснення позивачем операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх 12 календарних місяців, не було відраховано з цієї суми податок на додану вартість, як того вимагає п. 181.1 ст. 181 вказаного Кодексу, внаслідок чого податковий орган дійшов помилкового висновку про нібито допущене перевищення граничної суми у 300 000 грн. тобто, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів, що підлягають оподаткуванню становить 308 626 грн. 00 коп., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 51 437 грн. 67 коп. таким чином, в період з лютого 2012 року по січень 2013 року, загальна сума здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 без урахуванням податку на додану вартість становить 257 188 грн. 33 коп. Позивач, як зазначає його представник, є приватним підприємцем та здійснює діяльність із роздрібної торгівлі напоями та цигарками, які відносяться до декларованого товару, на який виробником (у разі імпорту - митною службою) встановлюється максимальна роздрібна ціна до складу якої входять всі непрямі податки у тому числі й податок на додану вартість. Тому в ціні товарів, який ФОП ОСОБА_3 реалізовував у кіоску на загальній системі оподаткування із застосуванням належним чином зареєстрованого РРО із залученням найманих працівників вже було включено податок на додану вартість. Оскільки постачальник позивача є платником податку на додану вартість, то такий податок обов'язково включений до ціни товару, за якою її продає постачальник позивачу. А тому, на думку позивача, при реалізації такого товару кінцевому споживачу, податок на додану вартість входить до остаточної ціни товару. Зважаючи на зазначене, в період з лютого 2012 року по січень 2013 року загальна сума від здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 за виключенням податку на додану вартість становить 257 188 грн. 33 коп., що не перевищує встановлене законом обмеження у 300 000 грн. З урахуванням вказаного, податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2014 року є протиправним та підлягає скасуванню. Стосовно податкового повідомлення-рішення № , в акті перевірки відповідач стверджує, що ФОП ОСОБА_3 розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку (ф.1-ДФ) за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року до Білгород-Дністровської ОДПІ надавались своєчасно. Стаття 119 Податкового кодексу України містить виключний перелік випадків притягнення до відповідальності, серед яких, така підстава як «невірно вказаний податковий номер найманого працівника» не передбачено. З урахуванням цього, податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2014 року є також протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача обґрунтовує правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень тим, що в порушення приписів п. 181.1 ст. 181, п.п. 183.2, 183.10 ст. 183, п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, у зв'язку перевищенням за 12 календарних місяців (з лютого 2012 року по січень 2013 року) обсягу продажу товарів понад 300 000 грн., до 10.02.2013 року не було надано заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість. Таким чино, оскільки позивач неправомірно ухилився від реєстрації в якості платника податку на додану вартість, а тому йому правомірно донараховано податок на додану вартість за весь час ухилення від реєстрації. Крім того, перевіркою дотримання позивачем порядку заповнення податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, у сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ було встановлено випадки невірного зазначення податкового номеру найманого працівника у період І-ІІ квартали 2013 року, а також у вказаному розрахунку не було відображено придбання ТМЦ у ФОП ОСОБА_4, що є порушенням п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України, за порушення чого відповідно до п. 119.2 ст. 119 вказаного Кодексу, позивача було притягнуто до відповідальності шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення. У зв'язку із вказаним, відповідач правомірно встановив порушення норм податкового законодавства та прийнято податкові повідомлення-рішення № від 18.11.2014 року та № від 19.11.2014 року.

Суд погоджується з доводами відповідача та вважає прийняті податкові повідомлення-рішення -правомірними, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України під обов'язкову реєстрацію як платника податку на додану вартість підпадає особа (крім особи, яка є платником єдиного податку), у якої загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з Розділом V Кодексу, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість).

Особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, повинна подати до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву платника податку на додану вартість за формою № 1-ПДВ.Така заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто загального обсягу оподатковуваних операцій понад 300 тис. грн. (пункти 183.1 та 183.2 статті 183 Розділу V Кодексу).

Будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, і у випадках та порядку, передбаченими статтями 180 - 183 Розділу V Кодексу, не подала до органу державної податкової служби Заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника податку на додану вартість без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (пункт 183.10 статті 183 Розділу V Кодексу).

Підпунктом а) п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 вказаного Кодексу встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У зв'язку з перевищенням обсягу виручки за період з лютого 2012 року по січень 2013 року понад 300000,00 гривень (308 626 грн. 00 коп.) на виконання вимог пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року, фізична особа - підприємець ОСОБА_3 повинен був зареєструватись як платник податку на додану вартість (подати до органу державної податкової служби реєстраційну заяву платника податку на додану вартість до 10.02.2013 року).

Проте, у визначений строк позивачем до Білгород-Дністровської ОДПІ реєстраційну заяву платника податку на додану вартість подано не було. Згідно наданих до матеріалів справи заперечень проти позову, ФОП ОСОБА_3 зареєструвався як платник податку на додану вартість з 08.11.2013 року згідно реєстраційної заяви платника податку на додану вартість (вх. № 5369/10 від 05.11.2013 року). Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 200148450 від 08.11.2013 року.

За період з лютого 2012 року по січень 2013 року згідно наданих звітів про використання РРО та книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) встановлено, що загальний виторг за вказаний період у ФОП ОСОБА_3 склав 308 626 грн. 00 коп. (аркуші справи 27-38, 117-138).

У період з 11.02.2013 року по 08.11.2013 року позивачем отримано дохід у сумі 279 102 грн. 73 коп.

З урахуванням зазначеного, в порушення п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, позивачем занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 55 820 грн. 55 коп., що підтверджується наданими первинними документами за вказаний період часу (аркуші справи 27-55, 117-138).

Таким чином, суд дійшов висновку про законність та ґрунтовність висновку податкового органу про порушення позивачем вимог ПК України в частині необхідності здійснити реєстрацію платником податку на додану вартість через перевищення встановленого законом обсягу розрахунків та донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість за весь час в розмірі 55 820 грн. 55 коп.

Судом не приймаються посилання позивача на те, що він не порушував норм Податкового кодексу України адже при розрахунку загальної суми від здійснення позивачем операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх 12 календарних місяців, не було відраховано з цієї суми податок на додану вартість, оскільки відповідно до приписів чинного законодавства, поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість. Платник податку - особа, яка зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем або особа, яка імпортує товари на митну територію України. Таким чином, тільки платник податку може нараховувати податок, утримувати його та перераховувати до бюджету.

Як було зазначено вище, приписи п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України пов'язують обов'язок з реєстрації платника податку з перевищенням загальної суми від здійснення операцій з поставки товарів (робіт, послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Кодексом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців 300 000 грн. без урахування податку на додану вартість. Для застосування вказаної норми, на думку суду, встановленню підлягає загальна сума, одержана позивачем від здійснення оподатковуваних операцій та з'ясування, чи включена (нарахована) до неї сума податку на додану вартість.

Згідно наявних в матеріалах справи звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій за період лютий 2012 року - січень 2013 року, загальна сума розрахунків позивача становить 308 626 грн. 00 коп. без податку на додану вартість. Тобто, ФОП ОСОБА_3 не нараховував податок на додану вартість, що спростовує доводи викладені в адміністративному позові стосовно відшкодування податку на додану вартість у ціні товару у розмірі 20%. Крім того, наявні в матеріалах справи письмові докази підтверджують, що позивач у спірному періоді не був зареєстрований як платник податку на додану вартість, а отже не був уповноважений нараховувати, утримувати та вносити до бюджету податок, що сплачується покупцем. Відтак, твердження про наявність у складі ціни такого товару, за якою він здійснював продаж, є безпідставним.

Проаналізувавши вищенаведені приписи податкового законодавства, суд вважає, що сплата податку на додану вартість у складі ціни товару, який придбавався позивачем, не впливає на його обов'язок з реєстрації податником податку на додану вартість, оскільки для цього встановленню підлягає наявність податку у складі ціни товару, що ним реалізовувався, а не придбавався. Нормами чинного законодавства не передбачено врахування сплаченого особою при придбанні товарів податку при визначенні суми операцій з продажу товарів такою особою.

Згідно наданих представником відповідача письмових заперечень проти позову, ФОП ОСОБА_3 зареєструвався платником податку на додану вартість у Білгород-Дністровській ОДПІ з 08.11.2013 року згідно реєстраційної заяви платника податку на додану вартість (вх. № 5369/10 від 05.11.2013 року. Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 200148450 від 08.11.2013 року.

Також, суд зазначає, що згідно п. 8.1 наказу Міністерства фінансів України № 1379 від 01.11.2011 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 року за № 1333/20071 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», у разі постачання товарів/послуг покупцю, який не зареєстрований як платник податку, включаючи постачання на експорт, здійснення операцій з натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, у рядках «Індивідуальний податковий номер покупця» та «Номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (покупця)» проставляється нуль. А згідно з п. 8 вказаного Порядку, обидва примірники податкової накладної, складеної на постачання платнику податку на додану вартість, продавець-постачальник платник цього податку залишає в себе. Про що інформує позначка «Х» у верхній лівій частині оригіналу такої податкової накладної, і вказують тип причини 02- постачання неплатнику податку.

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення № від 19.11.2014 року.

Стосовно прийняття податкового повідомлення-рішення № від 18.11.2014 року, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою дотримання само зайнятою особою встановленого порядку заповнення податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ, у ході проведення перевірки було встановлено, що у розрахунках за І-ІІІ квартали 2013 року невірно вказано податковий номер найманого працівника ОСОБА_5 іпн НОМЕР_4, в той час як податковий номер вказаної особи (найманого працівника) - іпн НОМЕР_5 (аркуші справи 107-108).

Крім того, в податковому розрахунку за період І-ІІ квартали 2013 року не відображено придбання товарно-матеріальних цінностей у фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (іпн НОМЕР_6).

Відповідно до п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України, платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Відповідальність за порушення платником податків порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків передбачена ст. 119 Податкового кодексу України, відповідно до п. 1191.2 якої, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень. Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються у випадках, коли недостовірні відомості або помилки у податковій звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги) виникли у зв'язку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог статті 50 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення № від 18.11.2014 року.

Таким чином, під час розгляду справи було встановлено численні порушення вимог податкового кодексу України при здійснення господарської діяльності, позивачем не доведено та не підтверджено належними письмовими доказами викладених у позовній заяві та додаткових письмових пояснень обґрунтувань щодо відсутності встановлених податковим органом порушень.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінюючи надані у справу докази, виходить із принципів адміністративного судочинства - змагальність, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин справи, згідно із яким розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1) до Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 19.11.2014 року та № від 18.11.2014 року є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, а тому у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Податковим кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1, адреса: 67700, АДРЕСА_2) до Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 19.11.2014 року та № від 18.11.2014 року - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 23 березня 2015 року.

Суддя Я.В. Балан