Справа № 826/14083/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
19 березня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.
Суддів: Гром Л.М.
Міщука М.С.
За участю секретаря: Стеценко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника управління Північного територіального командування Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправним рішення, зобов`язати вчинити дії, -
Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Начальника управління Північного територіального командування Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ), просив: - визнати нечинним рішення від 02 липня 2014 року вих. 12/678; - зобов`язати відповідача провести з ним бесіду стосовно питань, пов`язаних з притягненням до дисциплінарної відповідальності; - зобов`язати відповідача забезпечити можливість надати письмові заперечення стосовно предмету службового розслідування, призначеного наказом від 13 червня 2014 року № 111.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з постановою суду, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, встановити нові обставини, що не встановлюватись судом першої інстанції. При цьому, апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставини, що мають істотне значення для справи.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу та свідків, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді оперативного чергового чергової служби у Військовій частині НОМЕР_2 .
02 липня 2014 року Начальником управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України генерал-майором ОСОБА_2 направлено Командувачеві Національної гвардії України генерал-лейтенанту Полтораку С.Т. клопотання (вих. № 12/678) щодо накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом «є» статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю».
Не погоджуючись з вищевказаним, на думку позивача, рішенням від 02 липня 2014 року № 12/678, а також з діями відповідача щодо не проведення бесіди стосовно питань, пов`язаних із притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності та щодо не забезпечення можливості надати письмові пояснення стосовно службового розслідування, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг регламентовано Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV.
В силу ст. 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.
Статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Як вбачається зі ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Згідно ст. 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтею 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
В силу ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Згідно ст. 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для покарання військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку службового розслідування, починаючи з 26 лютого 2014 року майор ОСОБА_1 на службі не з`являвся, свої функціональні обов`язки не виконував, його місце перебування невідоме, за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) не з`являвся, на телефонні дзвінки не відповідав.
Відповідно до результатів опитування, наданих під час службового розслідування начальником відділення обліку особового складу військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_3 , 18 лютого 2014 року майор ОСОБА_1 повинен був повернутись із щорічної відпустки за 2014 рік, яку проводив в м. Кіровоград, однак з відпустки вчасно не повернувся та відпускний квиток з відмітками з місця проведення відпустки та документів, які підтверджують законність його затримки у відпустці, не надав (а.с. 54).
У зв`язку з наведеними обставинами, наказом Начальника управління Північного територіального командування ВВ МВС України від 13 червня 2014 року № 111 призначено службове розслідування по факту нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб оперативного чергового чергової служби військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 (а.с. 58).
В ході службового розслідування, з метою встановлення можливого місця перебування позивача та належного повідомлення його про правові наслідки щодо залишення ним Військової частини НОМЕР_2 та подальшого невиходу на службу без поважних причин, на адресу проживання батьків ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) 24 червня 2014 року командуванням Військової частини НОМЕР_2 було надіслано телеграму № 133/301, в якій позивачу було запропоновано терміново прибути до Військової частини з приводу вирішення питання щодо подальшого проходження служби та попереджалось про можливість звільнення без його присутності (а.с. 66).
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач прибув до військової частини або повідомив керівництво про своє місцезнаходження.
Станом на 01 липня 2014 року позивач до Військової частини НОМЕР_2 не прибув, на зв`язок з командуванням Військової частини не вийшов, за місцем реєстрації в гуртожитку за адресою: м. Київ, вул. Щорса він не проживав. Вжиті командуванням Військової частини НОМЕР_2 протягом березня-червня місяців поточного року заходи по розшуку майора ОСОБА_1 та встановлення його можливого місця проживання результатів не дали.
Згідно висновку службового розслідування, позивач, у порушення статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вчасно не з`явився на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
01 липня 2014 року Начальником управління Північного територіального командування ВВ МВС України ОСОБА_2 затверджено висновок службового розслідування по факту нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб оперативного чергового чергової служби Військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 .
Так, за результатами службового розслідування було запропоновано клопотати, у порядку ст. 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перед командувачем Національної гвардії України про накладення на оперативного чергового чергової служби Військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю».
У зв`язку з вищезазначеними обставинами, 02 липня 2014 року Начальником управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України генерал-майором ОСОБА_2 направлено Командувачеві Національної гвардії України генерал-лейтенанту Полтораку С.Т. клопотання (вих. № 12/678) щодо накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом «є» статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю» (а.с. 25).
Як вбачається з висновку службового розслідування, у зв`язку з тривалою відсутністю ОСОБА_1 без поважних причин на військовій службі та ігнорування ним неодноразових повідомлень про необхідність прибуття до Військової частини НОМЕР_2 , було вирішено не проводити з ним бесіду, передбачену ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Таким чином, судом встановлено, що проведення бесіди з ОСОБА_1 та відібрання у нього письмових пояснень з приводу обставин, щодо яких проводилось службове розслідування, було неможливим.
Так, в суді апеляційної інстанції було допитано у якості свідків ОСОБА_4 офіцера відділення виховної роботи управління підполковника ОСОБА_5 та Начальника служби військ управління підполковника ОСОБА_6 , які були у складі комісії управління територіального командування НОМЕР_3 МВС України під час проведення службового розслідування по факту нез`явлення позивача до військової частини.
Згідно показів свідків, в ході проведення службового розслідування за усним розпорядженням керівництва ними вживалися заходи щодо розшуку ОСОБА_1 , крім того, вони показали, що їм невідомо мотивів та мети нез`явлення позивача до військової частини.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено доказів та пояснень на спростування вищезазначених обставин, а саме щодо причин неприбуття позивача на службу або повідомлення про його місцезнаходження.
Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що в даній справі предметом спору, у тому числі, є клопотання Начальника управління Північного територіального командування Національної гвардії України на ім`я Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта Полторака С.Т. щодо накладення дисциплінарного стягнення на майора міліції ОСОБА_1 від 02 липня 2014 року, а не порядок проведення службового розслідування щодо позивача.
Враховуючи відсутність доказів, які б підтверджували повідомлення відповідача про місцезнаходження позивача або ж факт його прибуття до військової частини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача провести бесіду із позивачем стосовно питань пов`язаних із притягненням останнього до дисциплінарної відповідальності та зобов`язання відповідача забезпечити для позивача можливість надати письмові пояснення стосовно предмету службового розслідування призначеного наказом від 13 червня 2014 року № 111.
З приводу позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування клопотання начальника управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України генерал-майора Миколенка М.О. від 02 липня 2014 року, колегія суддів зазначає наступне.
Як вже було зазначено вище, відповідно до ст. 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для покарання військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.
Так, у відповідності до вищезазначеної статті, відповідачем було подано клопотання на ім`я Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта Полторака С.Т. щодо накладення дисциплінарного стягнення на майора ОСОБА_1 .
Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що правовідносинам, які можуть бути предметом розгляду в адміністративному суді, повинні бути притаманні такі ознаки як порушення прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що вчинені обов`язково у сфері публічно-правових відносин.
При цьому, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Водночас, слід враховувати, що рішення суб`єкта владних повноважень спричиняє виникнення прав або обов`язків осіб чи суб`єктів владних повноважень, а тому породжують певні правовідносини та створюють юридичні наслідки для суб`єктів таких правовідносин.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване клопотання Начальника управління Північного територіального командування Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ) на ім`я командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_7 щодо накладення дисциплінарного стягнення на майора міліції ОСОБА_1 не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача та не створює для нього юридичних наслідків, а тому за своєю правовою природою не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 24.03.2015 року.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.