Справа № П/811/1/15
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року Справа № П/811/1/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Кармазиної Т.М.,

за участю секретаря - Сириці І.О., Озерної М.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кац-Філімончук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення від 12 лютого 2014 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваним рішенням було визначено суму грошового зобов'язан ня за платежем: податок з доходів фізичних осіб за штрафними санкціями, у зв'язку з порушенням вимог п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України. Підставою до зазначених висновків став акт від 31.01.2014 року №36/11-23-17-01/НОМЕР_1 згідно висновків якого зазначено, що в порушення вищевказаних норм Податкового кодексу України, позивачем несвоєчасно подано податкові декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік та за 2012 рік, а також неведення обліку доходів та витрат. Із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач не погоджується з огляду на те, що при його винесені податковим органом залишено поза увагою той факт, що починаючи з 2004р. позивач розпочав процедуру припинення підприємницької діяльності. При цьому, в травні 2006р. відповідач повідомив позивачу, що на підставі Інструкції про порядок обліку платників податків підприємницька діяльність позивача і ще з півтора десятків підприємців, припинилася на підставі рішення суду. З того часу, позивач вважав, що припинив свою підприємницьку діяльність, а Управлінням Пенсійного фонду України в м. Кіровограді з цього часу було розпочато виплату пенсії із нарахуванням індексації як непрацюючому пенсіонеру. Натомість, в жовтні 2012 р. в Пенсійному фонді випадково стало відомо, що з червня 2012р. позивач знову є приватним підприємцем. На запит від 22.11.2012 р. із реєстраційній палати позивачу 26.11.2012 р. повідомили про те, що він у них не був зареєстрований, а відповідно до комп'ютерної бази, переданої від Кіровської районної ради м. Кіровограда позивач є фізичною особою-підприємцем.

14.03.2013 р. позивач звернувся із заявою про припинення підприємницької діяльності, в якій пояснив ситуацію яка склалася не з його вини. На вимогу реєстраційної палати, щоб припинити підприємницьку діяльність, позивач вимушений був спочатку зареєструватися 08.04.2013 р. та вдруге почати процедуру припинення підприємницької діяльності.

Як зазначив позивач, вищевказані обставини було доведено до відома відповідача у заяві (запереченні) від 05.02.2014 р. на Акт перевірки від 31.01.2014 р., проте відповідач повідомив, що спірне податкове повідомлення-рішення буде надіслано у встановленому порядку. Оскільки даний лист свідчить про необ'єктивний розгляд заперечень позивач вимушений був звернутися із скаргами від 24.02.2014 р. та 26.04.2014 р., які були залишені без задоволення, а податковим органом надані відповіді із формальними розмірковуван нями по суті спірних правовідносин. При цьому, як зазначив позивач, із листа №15465/10/11-23-17-01 начальни ка Кіровоградської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області вбачається, що фактично керівник ОДПІ визнав, що мали місце обставини, на які посилався позивач.

Всі подальші скарги від 28.06.2014 р. на ім'я Першого заступника міністра Міндоходів та зборів України Білоус І.О., від 28.08.2014 р. до Кіровського районного суду м. Кіровограда, від 09.10.2014 р. до апеляційного суду Кірово градської області, від 07.11.2014 р. до Верховного суду України, також були залишені без задоволення, а тому позивач вважає, що пройшов всі інстанції адміністратив ного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення, у зв'язку з чим і звернувся до суду за захистом порушених прав.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позові.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду заперечення проти позову згідно якого зазначив, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства в період з 01.01.2011 по 10.01.2014 р., оформленої актом від 31.01.2014 р. №36/11-23-17-01/НОМЕР_1, встановлено, що позивачем податкові декларації про майновий стан та доходи за 2011-2012 роки до Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області подано несвоєчасно, а саме термін подання податкової декларації за 2011 р. - до 09.02.2012 р., за 2012 р. - до 09.02.2013 р., а фактично подано 10.01.2014 р., чим порушено п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України. На підставі чого 12.02.2014 р. було винесено спірне податкове повідомлення-рішення №. Таким чином, відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.66).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав подані заперечення, просив суд їх врахувати та відмовити позивачу в задоволенні позову.

Дослідивши надані сторонами документи, заслухавши пояснення позивача і представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 був зареєстрований 18.08.1998р. як фізична особа-підприємець (а.с.29), перебував на обліку в Кіровоградській ОДПІ як платник податків.

Встановлено, що на підставі наказу №164 від 27.01.2014 р. (а.с.13), відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, Кіровоградською ОДПІ була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка дотримання вимог податкового та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) за період з 01.01.2011 р. по 10.01.2014 р., за результатами якої складено акт №36/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 31.01.2014 р. (а.с.14-20).

Згідно висновків акту, перевіркою встановлено порушення:

- пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України - несвоєчасне подання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2011 рік та 2012 рік;

- п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України та пп. "а" п.19.1 ст.19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" - неведення обліку доходів і витрат.

Не погодившись із зазначеними висновками позивачем подано до Кіровоградської ОДПІ заперечення (заяву) від 05.02.2014 р., яке у відповідності до листа від 10.02.2014р. №3809/10/11-23-17-01 залишено без задоволення. Також, позивачу було повідомлено, що податкове повідомлення-рішення щодо встановлених в ході позапланової перевірки порушень буде надіслано у законодавчо встановленому порядку (а.с.31-35).

На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 12.02.2014 року № , згідно якого позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб за штрафними санкціями у розмірі 340,00 грн. (а.с.12).

Також, складено протокол про адміністративне правопорушення від 14.02.2014р. Серії АА №693362 (а.с.21), на підставі якого на позивача, за порушення ч.1 ст.164-1 КУпАП, накладено штраф у розмірі 51,00 грн. шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення від 14.02.2014 р. Серії АА №167123 (а.с.22).

Судом встановлено, що на час розгляду справи штрафні санкцій було сплачено позивачем в повному обсязі (а.с.23). При цьому, як зазначено в позову, позивач просить суд не розглядати це як факт визнання вини, а як бажання мінімізувати негативні наслідки від неправомірних дій відповідача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між позивачем та відповідачем, суд зазначає наступні фактичні обставини справи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п.1, 3 частини 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, в тому числі: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Так, підставою винесення спірного податкового повідомлення-рішення став акт перевірки №36/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 31.01.2014 р. (а.с.14-20), яким було зафіксовано факт вчинення позивачем порушення податкового законодавства. Зокрема, перевіркою було встановлено, що позивачем податкові декларації про майновий стан і доходи за 2011-2012рр. до Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області подано несвоєчасно, а саме термін подання податкової декларації за 2011 р. - до 09.02.2012 р., за 2012 р. - до 09.02.2013 р., а фактично подано 10 січня 2014 р., чим порушено п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України.

За приписами п.49.1 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Так, згідно до п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: 49.18.5. календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Водночас, фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи (п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України).

Позивач не заперечував щодо того, що податкові декларації про майновий стан і доходи за 2011-2012 рр., термін подання яких за 2011 р. - до 09.02.2012 р., за 2012 р. - до 09.02.2013 р., ним фактично подано у 2014 р. (10.01.2014 р.). Проте, на його думку, при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення податковим органом не враховано той факт, що починаючи з 2004р. позивач розпочав процедуру припинення підприємницької діяльності, та господарською діяльністю не займався. (а.с.94-99) До того ж, ним до податкової була здана Книга обліку доходів і витрат, та подана остання звітність за 2005 рік. При цьому, в травні 2006р. відповідач повідомив позивачу, що на підставі Інструкції про порядок обліку платників податків, підприємницька діяльність позивача, припинилася на підставі рішення суду. З того часу, як пояснив суду позивач, він вважав, що припинив свою підприємницьку діяльність. Проте, в жовтні 2012 р. в Пенсійному фонді, йому стало відомо, що з червня 2012 р. позивач знову є приватним підприємцем. На запит від 22.11.2012 р. із реєстраційної палати позивачу 26.11.2012 р. повідомили про те, що він не був зареєстрований, а відповідно до комп'ютерної бази, переданої від Кіровської районної ради м.Кіровограда позивач є фізичною особою-підприємцем.

Представником відповідача не спростовано вказані обставини жодним доказом. До того ж, згідно листів податкової від 24.03.2014р. №33/с/11-28-17-03-17, 29.05.2014р. №4766/10/11-28-17-03-17 та від 26.05.2014р. №15465/10/11-23-17-01 зазначено, що усі документи подані позивачем у 2004 та 2006 роках до податкової інспекції були знищені (а.с.46-47, 48-50, 51-52, 111а).

Натомість, як зазначалось, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 18.08.1998 р., відомості про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесені лише 08.04.2013 р. за №0021502 (а.с.29).

З 1 липня 2004 р. набрав чинності Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15 травня 2003 р. N 755-IV (далі - Закон №755- IV).

Згідно до ч.1 ст.46 Закону №755- IV державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі, зокрема: прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

При цьому, за приписами ч.3 ст.46 Закону №755- IV фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням закріплено у статті 47 Закону №755-IV, частиною 1 якої визначено, що для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа подає (надсилає) державному реєстратору реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням.

Згідно з ч.2 ст.47 Закону №755-IV реєстраційна картка на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням приймається за описом, копія якого в день надходження документа видається (надсилається поштовим відправленням з описом вкладення) заявнику з відміткою про дату його надходження.

Частиною 6 даної статті визначено, що державний реєстратор за відсутності підстав для залишення реєстраційної картки на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням без розгляду зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження цього документа внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису.

Отже, з вищевказаного вбачається, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням розпочинається саме із внесення до ЄДР запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, чому передує факт подання або надсилання до державного реєстратора реєстраційної картки на проведення вказаної реєстраційної дії.

Проте, позивачем не надано суду доказів того, що ним вчинено вищевказані дії у 2004 році, а також у 2006 році, а тому суд дійшов висновку, що процес припинення підприємницької діяльності до 10 квітня 2014 р. (до внесення запису за № 3021502 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності) так і не був завершений (а.с.30).

Згідно п.2 "Прикінцеві Положення" Закону №755- IV усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру, зобов'язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов'язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру.

Суду не було надано доказів того, що позивачем після набрання чинності Законом №755- IV було подано державному реєстратору відповідно до вимог ст.19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про неї до Єдиного державного реєстру. До того ж, відомості про реєстрацію відповідача саме як фізичної особи-підприємця було включено до Єдиного державного реєстру лише 08.04.2013 року.

Так, суд враховує, що статтею 49 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлений обов'язок платника податків за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідач у судовому засіданні зазначав, що податкова звітність за період 2000-2010р. позивачем не подавалась. Тоді як, ОСОБА_1 до суду надано декларацію про доходи одержані з 01 січня по 31 грудня 2005 року, подану ним до Кіровоградської ОДПІ та зареєстровану 09.02.2006р. (а.с.94-95).

В той же час, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення податковим органом не було враховано те, що на протязі 2006 - 2013 років жодних дій щодо перевірки позивача, його обліку, господарської діяльності, подання ним звітності не вчинено. Тому такий строк не можна вважати розумним з урахуванням усіх обставин справи. Що свідчить також про неналежне виконання посадовими особами податкового органу покладених на них обов'язків До того ж, позивачу було повідомлено, що його підприємницьку діяльність припинено. Тобто у особи повинні бути правомірні очікування, що в подальшому його становище не зміниться та його права не будуть порушені.

На підставі аналізу встановлених обставин і правовідносин, що їм відповідають, та приймаючи до уваги, що позивач ніяким чином не допустив умисного невиконання своїх обов'язків, передбачених статтею 49 Податкового кодексу України, тому заявлені позивачем у даній адміністративній справі позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. При цьому, за приписами частини другої статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, тому суд вважає його таким, що винесений необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено..

Отже, суд вважає за необхідне присудити позивачу з Державного бюджету України судові витрати в розмірі 182,70 грн. (а.с.2).

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області № від 12 лютого 2014 року.

Присудити ОСОБА_1 (ід. код НОМЕР_1) з Державного бюджету України судові витрати в сумі 182,70 грн..

Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, копія якої одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено - 17.03.2015 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Т.М. Кармазина