Справа № 2а-9912/09/2570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 року м. Київ К/9991/3578/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Рибченка А.О., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ритм" на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2010 у справі № 2а-9912/09/2570

за позовом Публічного акціонерного товариства "Ритм"

до Державної податкової інспекції у м. Чернігові

про визнання нечинним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2009 року Товариством до суду заявлений позов про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень - рішень Державної податкової інспекції від 11.03.2009 № /0 та від 18.05.2009 № /1, якими позивачеві донараховано суму основного податкового зобов'язання з податку на додану вартість (ділі - ПДВ) у розмірі 12 516,00 грн. та фінансових санкцій - 6 258,00 грн. за порушення вимог Закону України "Про податок на додану вартість". Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю з боку позивача порушень вимог названого Закону.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.09.2009 позовні вимоги задоволено, визнано недійсними оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що на час здійснення господарської операції був відсутній нормативний документ на рівні закону, який би впливав на класифікаційні групи м'ясних та молочних продуктів, при реалізації яких, переробні підприємства визначають напрямок використання податкових, зобов'язань з податку на додану вартість.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2010 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що до розрахунку дотацій береться не вся продукція, яка утворюється від забою скота, а лише отримані м'ясо та м'ясопродукти.

Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Товариство до Вищого адміністративного суду України подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу Державна податкова інспекція просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведено планова виїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2008 по 30.09.2008, за підсумками якої складено акт від 25.02.2009 № 120/23/05507152.

У ході вказаної перевірки працівниками Державної податкової інспекції було встановлено порушення позивачем пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7, п. 11.21 ст. 11 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (далі - Закон № 168/97-ВР), що полягало у безпідставному включенні до спеціальної (скороченої) податкової декларації переробного підприємства зобов'язання з ПДВ від реалізації свинних, ялових та кінських шкур, оскільки на шкури не поширюється дія п. 11.21 ст. 11 Закону № 168/97-ВР, а отже позивач не визначив суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, у результаті чого було занижено податкові зобов'язання загальної декларації з ПДВ на суму 29 247,00 грн.

На підставі акта перевірки, зазначених висновків та результатів адміністративного оскарження Державна податкова інспекція прийняла оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що основними видами діяльності позивача є виробництво м'яса, рибних продуктів, оптова торгівля м'ясом та м'ясопродуктами.

Відповідно до п. 11.21 ст.11 Закону № 168/97-ВР, сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами всіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, у повному обсязі спрямовується виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі. Порядок обліку зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, встановлено спеціальні режими оподаткування (спрямування та використання сум ПДВ) для операцій, здійснюваних:

1) переробними підприємствами усіх форм власності з реалізації ними молоко- та м'ясопродуктів, виготовлених із молока та м'яса в живій вазі, поставлених сільськогосподарськими товаровиробниками (абзац перший пункту 11.21 статті 11 зазначеного Закону);

2) сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну, а також за молочну продукцію та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах (абзац другий цього ж пункту).

Відповідно до п. 6 Постанови КМУ від 12.05.1999 № 805 "Про порядок нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за поставлені ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі" переробні підприємства за результатами діяльності за кожний звітний (податковий) період ведуть окремий податковий і бухгалтерський облік молока, молочної продукції, м'яса, м'ясопродуктів, виготовлених з проданих сільськогосподарськими товаровиробниками молока та м'яса в живій вазі, та окремий облік іншої продукції.

За результатами окремого обліку продукції, виготовленої з проданих сільськогосподарськими товаровиробниками молока та м'яса в живій вазі, переробні підприємства відповідно до вимог Закону України "Про податок на додану вартість" визначають суми податкових зобов'язань та податкового кредиту, які виникають у зв'язку з переробкою та продажем такої продукції, і складають окрему податкову декларацію, яка разом з декларацією щодо іншої діяльності подається до органу державної податкової служби за місцем реєстрації переробного підприємства як платника податку на додану вартість у порядку і в строки, визначені цим Законом, з урахуванням нормативно-правових актів Державної податкової адміністрації. Визначена до сплати за окремою податковою декларацією сума податку на додану вартість перераховується переробним підприємством на його окремий рахунок. Переробне підприємство разом з окремою податковою декларацією за кожний звітний (податковий) період подає як підтвердження сплати сум податку перелік платіжних доручень на фактично зараховані на окремий рахунок кошти і виписку банку з окремого рахунка.

Абзацом 4 п. 1.2 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 № 166, в редакції наказу ДПА України від 15.06.2005 № 213, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.06.2005 за № 702/10982, платники податку, у яких згідно з чинним законодавством (пункти 11.21, 11.29 Закону) суми податку на додану вартість повністю залишаються у розпорядженні цих платників податку для цільового використання, подають податкову декларацію з податку на додану вартість (скорочену). До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціальних режимів, установлених указаними пунктами.

Відповідно до пунктів 2- 5 Порядку визначення продукції власного виробництва підприємств з іноземними інвестиціями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.1996 № 1061, продукцією власного виробництва визнається продукція, яка була вироблена або піддана достатній переробці чи обробці підприємством з використанням власного або орендованого майна.

До продукції, повністю виробленої підприємством, належать: а) корисні та супутні копалини, видобуті підприємством, якщо воно має право на розробку надр; б) рослинна продукція, вирощена та зібрана на земельних ділянках, що належать підприємству або орендованих цим підприємством; в) живі тварини, вирощені на підприємстві, та продукція, одержана від тварин, які є власністю підприємства; г) продукція мисливського промислу; д) продукція рибальського та морського промислів, добута або вироблена суднами підприємства, а також суднами, орендованими (зафрахтованими) ним; е) вторинна сировина та відходи, які є результатом виробничих операцій, здійснених підприємством; є) продукція, вироблена підприємством виключно з продукції, зазначеної в пунктах "а" - "е" п. 3.

Переробка чи обробка продукції підприємством визнається достатньою, якщо вироблена продукція класифікується в іншій тарифній позиції (на рівні перших чотирьох знаків цифрового коду Товарної номенклатури зовнішньоекономічної діяльності), ніж вироби і матеріали, придбані підприємством і використані ним для виробництва цієї продукції, або частка доданої вартості продукції під час її переробки чи обробки становить не менше ніж 50%, якщо інше не передбачено законодавством. При цьому доданою вартістю є різниця між собівартістю продукції та вартістю використаних матеріалів, сировини, комплектуючих.

Також, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з урахуванням того, що на час здійснення позивачем господарських операцій був відсутній нормативний документ, який би впливав на класифікаційні групи м'ясних та молочних продуктів, при реалізації яких, переробні підприємства визначають напрямок використання податкових зобов'язань з податку на додану вартість, правомірно врахував роз'яснення Міністерства аграрної політики України, викладене у листі від 21.11.2008 № 37-23-2-15/19765, що шкури великої рогатої відносяться до групи м'ясо та м'ясопродукти, яка є продукцією харчової промисловості, а шкури свиней до продукції тваринництва.

Відповідно до пп. 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 11.03.2009 № /0 та від 18.05.2009 № /1.

Таким чином суд першої інстанції застосував норми матеріального та процесуального права та спір у справі вирішив правильно, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення ухвалене судом першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ритм" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2010 по справі № 2а-9912/09/2570 скасувати та залишити в силі постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.09.2009.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді А.О. Рибченко

В.П. Юрченко