Справа № 208/10505/13 (6а/208/27/13)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"25" березня 2015 р.справа № 208/10505/13 (6а/208/27/13)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 лютого 2014 року за поданням Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області в особі відділу примусового виконання рішень про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

30 грудня 2013 року до суду першої інстанції надійшло подання Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області в особі відділу примусового виконання рішень про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 лютого 2014 року подання задоволено: встановлено спосіб виконання постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська ухваленої у справі №2-а-2217/11 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання бездіяльності неправомірною та визнання права на отримання невиплаченої соціальної допомоги, а саме стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених бюджетною програмою КПККВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовано державою» на користь ОСОБА_1 суму нарахованого підвищення пенсії у розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком згідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 14 серпня 2010 року по 22 липня 2011 року у розмірі 1953,21 грн..

Не погодившись з ухвалою суду, Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаного подання.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 лютого 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області щодо відмови в перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії з підвищенням її розміру на 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 02 травня 2010 року по 24 лютого 2011 року - неправомірними; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну державну соціальну 30-відсоткову надбавку до пенсії як дитині війни, у відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 02 травня 2010 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог позивача відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2013 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська задоволено частково, постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 лютого 2011 року - скасовано та прийнято нову постанову, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, як дитині війни з 14 серпня 2010 року по 22 липня 2011 року - протиправними; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії, у розмірі 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, згідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 14 серпня 2010 року по 22 липня 2011 року, з урахуванням виплачених сум. Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 02 травня 2010 року по 13 серпня 2010 року залишено без розгляду. В задоволенні решти позовних вимог позивача відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем відкрито виконавче провадження про що винесено відповідну постанову. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 11 листопада 2013 року боржнику надано строк для самостійного виконання рішення до семи днів з моменту винесення зазначеної постанови, а саме - до 18 листопада 2013 року.

Як свідчать матеріали справи, листом від 22 листопада 2013 року Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області повідомило в.о. начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про те, що розпорядженням від 21 листопада 2013 року №128232 перераховано пенсію ОСОБА_1, починаючи з 14 серпня 2010 року по 22 липня 2011 року, отже покладені судом зобов'язання вчинити певні дії щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 виконані Управлінням Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська в порядку встановленому судовим рішенням та в межах повноважень, покладених на управління. При цьому, в листі УПФУ зазначило, що виплата донарахованої суми в розмірі 1953,21 грн., яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що подання Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області в особі відділу примусового виконання рішень про зміну способу і порядку виконання судового рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки встановлення способу і порядку виконання рішення можливе шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат.

Однак, колегія суддів, не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами пункту 2 частини 4 статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2013 року та наведених процесуальних норм дають підстави колегії суддів зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

З огляду на викладене, можна зробити висновок про те, що заявник просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а безпосередньо саме це судове рішення по суті позовних вимог, а також вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови. У той час як в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій і лише в установленому процесуальним законом порядку оскарження цієї постанови (ст.ст. 198, 223 КАС України).

Відтак, суд першої інстанції, задовольняючи подання про зміну способу та порядку виконання судового рішення, не врахував відмінності між позовною вимогою як обраним судом видом захисту порушених прав позивача від способу виконання судового рішення як одного з його заходів.

Крім того, частиною 1 статті 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду.

Також колегія суддів наголошує, що «захист порушеного права у судовому рішенні» і «спосіб виконання судового рішення» не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

Вирішення питання про стягнення коштів як заборгованості невиплаченої пенсії, яка нарахована у разі виконання рішення адміністративного суду, відноситься до юрисдикції цивільних судів.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання органу ПФУ здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-394а14).

З огляду на зазначене, колегія суддів робить висновок про те, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а в задоволенні подання Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області в особі відділу примусового виконання рішень про зміну способу і порядку виконання судового рішення - відмовити.

Керуючись ст. 199, ст. 202, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області - задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 лютого 2014 року - скасувати та прийняти нову.

У задоволенні подання Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області в особі відділу примусового виконання рішень про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №2-а-2217/11 - відмовити.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко