Справа № 804/6725/14
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2015 рокусправа № 804/6725/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря: Лащенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Триплекс»
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року у справі №804/6725/14
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Триплекс»
до про Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Триплекс» (далі по тексту - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач), в якому просило визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В4» №3 від 27.12.2013р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №804/6725/14.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що господарські операції з придбання товару у лютому, березні 2013 року на митній території України та їх наступного продажу на експорт підтверджені належним чином складеними бухгалтерськими та іншими документами, а ТОВ фірма «Триплекс» мало право на податковий кредит.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року у справі №804/6725/14 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. (суддя - Турлакова Н.В.)

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що визначення бази оподаткування операцій без урахування витрат на сплату ПДВ призвело до помилкового висновку позивача про отримання доходу від операцій, а тому дохідність є умовною, оскільки досягнута за рахунок бюджетного відшкодування ПДВ. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростували правильність висновків відповідача, викладених ним в акті №1182/223/20244069 від 03.12.2013р.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Триплекс», не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції у даній адміністративній справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року у справі №804/6725/14 та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що суми податку на додану вартість не включаються до бази оподаткування. Крім того, позивач не отримував бюджетного відшкодування, про що свідчить відповідний рядок декларації з податку на додану вартість. Також заявник апеляційної скарги вказує, що ціна реалізації товару на експорт жодним чином не впливає на результат нарахування зобов'язань, оскільки незалежно від ціни становить 0 гривень згідно із ставкою ПДВ 0 відсотків. З огляду на відсутність у відповідача та суду першої інстанції будь-яких зауважень до оформлення податкових накладних по операціям з придбання товару у резидентів та до оформлення митних декларацій по операціям з реалізації товару на експорт також підтверджує право позивача на формування податкових зобов'язань за операціями на експорт із застосуванням ставки податку на додану вартість у розмірі 0% та на формування податкового кредиту за операціями по придбанню товару у резидентів з правом віднесення сум податку на додану вартість у розмірі 20% до податкового кредиту.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу податковим органом суду апеляційної інстанції не надано.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року у справі №804/6725/14 та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін по справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі підстави.

Відповідно до матеріалів справи, в період з 20 листопада 2013 року по 26 листопада 2013 року посадовою особою податкового органу було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Триплекс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні експорту товарів невласного виробництва за період лютий, березень 2013 року, результати якої оформлено актом №1182/223/20844069 від 03 грудня 2013 року.

Відповідач в акті перевірки вказує, що у січні 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Триплекс» було придбано у ТОВ «Полтавська Птицефабрика» (виробник) яйця С1. Загальна сума придбання (з урахуванням ПДВ) склала 216918,00 грн. У березні 2013 року позивачем було придбано у ТОВ «Куйбишевська птахофабрика» (виробник), ТОВ «Марганецька птахофабрика» та ТОВ «Птицефабрика «Заречная» (виробник) яйця С1. Загальна сума придбання (з урахуванням ПДВ) склала 867642,60 грн. Придбаний товар позивач у березні 2013 року реалізував на експорт підприємству ALIYE TURKI REHEL (Сирія). Загальна сума реалізації склала 911802,00 грн. Податковий орган вказує, що операції з експортної реалізації вказаного товару були завідомо збитковими.

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем пп.14.1.179, п.п14.1.181, п.14.1 ст.14, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, з урахуванням норм пп.14.1.36 п.14.1 пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено залишок від'ємного значення рядку 24 декларації з податку на додану вартість у березні 2013р. у сумі 304703грн.

Колегією суддів встановлено, що в акті перевірки відсутні посилання на недоліки оформлення первинних документів за вказаними угодами. Крім того, відповідачем не заперечувалась реальність здійснених позивачем господарських операцій.

27 грудня 2013 року на підставі акта перевірки №1182/223/20244069 від 03.12.2013 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №3 від 27.12.2013р., яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 304703грн.

За результатами оскарження позивачем вказаного податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку останнє залишено без змін.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суб'єкта владних повноважень, колегія суддів враховує наступне.

Підпунктом 153.2.1 пункту 153.2 статті 153 Податкового кодексу України передбачено, що дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін, на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

У відповідності до підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України звичайною ціною є ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотнє, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Згідно з підпунктом 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ринковою вважається ціна за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Відповідно до підпункту 14.1.218 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ринок товарів (робіт, послуг) - це сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчий для покупця (продавця) території.

Згідно пункту 39.1 статті 39 Податкового кодексу України звичайна ціна на товари (роботи, послуги) збігається з договірною ціною, якщо інше не встановлено цим Кодексом і не доведено зворотне, в тому числі в результаті неможливості визначення звичайної ціни із застосуванням положень пунктів 39.3 - 39.4 цієї статті.

У відповідності до пункту 39.2 вказаної статті, при визначенні звичайної ціни згідно з методами, встановленими цим пунктом, використовується інформація про ціни в операціях між непов'язаними особам у співставних умовах на відповідному ринку товарів (робіт, послуг).

Згідно пункту 39.14 статті 39 Податкового кодексу України обов'язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у випадку незгоди податкового органу із ціною договору, останній зобов'язаний довести, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вастберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» суд зазначив, що «… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Відповідно до матеріалів справи, відповідач, дійшовши висновку про відсутність економічної доцільності угод, укладених позивачем, не надав доказів в підтвердження проведення ним повного аналізу цін на аналогічну продукцію, використання при визначенні звичайної ціни інформації про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами інших продавців, умови яких є співставними умовам договорів, укладених позивачем у спірних правовідносинах.

З огляду на те, що податковим органом не було надано статистичної оцінки рівня цін реалізації ідентичних або однорідних товарів, які б вказували на заниження позивачем ціни продажу вказаного товару у співставних умовах, його висновки про необхідність донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість є помилковими та необґрунтованими.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що твердження відповідача на відсутність економічного ефекту від укладених угод ґрунтуються на співставленні ціни товару з урахуванням ПДВ (операції з придбання товару на території України) та ціни товару з нульовою ставкою ПДВ (експортні операції). Однак, як свідчить зміст акту перевірки, вартість ціни придбання з нульовою ставкою ПДВ не є нижчою, ніж ціна реалізації при експорті товару. Тобто, з урахуванням права позивача на податковий кредит, операції з експорту товару не є збитковими.

При цьому стимулювання експорту товарів шляхом введення норм, які регулюють податок на додану вартість, є пріоритетом держави. Вчинення особою дій, на стимулювання яких направлено законодавство, зокрема податкове, є законним та обґрунтованим і не може розглядатись у якості протиправного отримання доходів внаслідок податкової вигоди, на що посилається відповідач.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не доведено законність і обґрунтованість податкового повідомлення-рішення форми «В4» №3 від 27.12.2013р.

За викладених обставин, з огляду на порушення судом першої інстанції під час розгляду даної справи норм матеріального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, вимоги апеляційної скарги позивача підлягають задоволенню, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року у справі №804/6725/14 - скасуванню.

Також, суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити, що заявлена позивачем вимога щодо визнання недійсним спірного рішення суб'єкта владних повноважень є словесною формою вираження способу захисту порушеного права позивача, що полягає у визнанні такого рішення протиправним.

Враховуючи викладене, керуючись ч.3 ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Триплекс» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2014 року у справі №804/6725/14 - скасувати.

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області форми «В4» №3 від 27 грудня 2013 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 16 березня 2015 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна