Справа № 823/1911/14
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року справа № 823/1911/14

16 год. 37 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Коваленка В.І.,

за участю секретаря - Савости С.В.,

за участю представників:

позивача - Бабенко С.В. за довіреністю,

відповідача - територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області - Дубиновської Ю.О. за довіреністю,

відповідача - головного державного інспектора праці Мирошниченка Миколи Петровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Звенигородський сироробний комбінат" до територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області, головного державного інспектора праці Мирошниченка Миколи Петровича про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Звенигородський сироробний комбінат» звернулось до суду з адміністративним позовом до територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області, головного державного інспектора праці Мирошниченка Миколи Петровича, в якому просить визнати протиправним та скасувати припис територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області № 23-10-28/19-18 від 23 травня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вимоги відповідача, викладені в оскаржуваному приписі, не є конкретизованими, мають загальний характер та зобов'язують позивача дотримуватися в майбутньому положень статті 30 Закону України «Про оплату праці», статей 47, 116, 149 Кодексу законів про працю України, частини 1 статті 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», виконання яких є обов'язковим, незалежно від винесення оскаржуваного припису.

Відповідач стверджує, що припис не містить жодної вимоги щодо усунення виявлених порушень, а більшість порушень, виявлених перевіркою, станом на час її проведення усунуті позивачем, що свідчить про відсутність правових підстав для винесення припису щодо усунення порушень законодавства.

На думку позивача, ним дотримано положення Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) під час застосування дисциплінарних стягнень до його працівника ОСОБА_4 та звільнено останнього на законних підставах, а тому оскаржуваний припис підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач - територіальна державна інспекція з питань праці у Черкаській області, подала заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначила, що на підставі листа Звенигородської міжрайонної прокуратури № (25-03)1153вих14 від 08.04.2014р., щодо використання найманої праці ОСОБА_4, листом від 29.04.2014р. Державна інспекція праці України надала погодження на проведення перевірки ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат».

Перевіркою встановлено, що дисциплінарні стягнення у вигляді доган, застосованих до ОСОБА_4, винесені з порушеннями вимог статті 149 КЗпП України, а саме, не проаналізовані пояснення ОСОБА_4 та не встановлені фактичні підстави відсутності на робочому місці, за одне й те саме порушення його тричі притягнули до дисциплінарної відповідальності. Накази про застосування до ОСОБА_4 дисциплінарних стягнень видані з суперечністю, а саме: в описовій частині зазначено, що від надання пояснень він відмовився, проте, підставою зазначені письмові пояснення ОСОБА_4 від 07.04.2014р. Доповідна від 04.04.2014р. та службовий лист від 07.04.2014р. начальника відділу логістики суперечать один одному щодо інформації про присутність на робочому місці ОСОБА_4 Пояснення про відсутність на роботі надані ОСОБА_4 07.04.2014р., які зареєстровані в журналі вхідної документації товариства. Одночасно, адміністрацією товариства складено акт від 07.04.2014р. об 11.00 годині про відмову від надання письмових пояснень про відсутність на робочому місці з 02.04.2014р. по 04.04.2014р. Протоколом № 5 від 07.04.2014р. засідання профкому ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат» надана згода на звільнення ОСОБА_4 за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. Наказом від 07.04.2014 № 60 ОСОБА_4 звільнено з роботи за прогул без поважних причин. З наказом ОСОБА_4 ознайомлений письмово.

При цьому, як стверджує відповідач документів, що підтверджують надання ОСОБА_4 копії наказу про звільнення з ініціативи роботодавця, на час проведення перевірки не надані, що є порушенням вимог статті 47 КЗпП України. Крім того, у день звільнення з ОСОБА_4 не проведений остаточний розрахунок, що є порушенням вимог статті 116 КЗпП України.

Відповідач зазначає, що у кожному пункті припису зазначається вимога про забезпечення додержання вимог однієї конкретної законодавчої норми, виконання якої вимагається, із зазначенням законодавчої норми (закону, постанови, указу, розпорядження), статті (частини, пункту) та стислого змісту. Припис не може вимагати поновлення прав працівників, у тому числі у разі проведенні перевірки за їх зверненням. Крім того інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

На підставі наведеного відповідач вважає, що оскаржуваний припис є законним та внесений головним державним інспектором праці Мирошниченком М.П. на усунення виявлених порушень законодавства про працю та захищає права, свободи та інтереси найманого працівника.

В судовому засіданні представник відповідача - територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області, та головний державний інспектор праці Мирошниченко М.П. проти позову заперечили, з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов.

Заслухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до такого висновку.

Як встановлено судом, на підставі листа Звенигородської міжрайонної прокуратури №(25-03)1153вих14 від 08.04.2014р., щодо використання найманої праці ОСОБА_4, головним державним інспектором праці Мирошниченком М.П. у період з 14.05.2014р. по 21.05.2014р. проведено позапланову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки складено акт №23-10-28/19 яким зафіксовано порушення відповідачем:

- статті 30 Закону України «Про оплату праці», а саме: забезпечений недостовірний облік виконуваної працівником роботи, зокрема 02.04.2014р. згідно доповідної та службового листа начальника служби логістики працівник ОСОБА_4 перебував на робочому місці з 10.00 до 12.00 год. У табелі обліку робочого часу за квітень 2014 року йому 02.04.2014р. облікований прогул;

- частини 1 статті 116 КЗпП України, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, не проводилась у день звільнення, зокрема працівника ОСОБА_4 звільнено 07.04.2014р., проте заробітна плата виплачувалась 10.04.2014р. та 07.05.2014р.;

- статті 47 КЗпП України, а саме: у разі звільнення працівника з ініціативи власника він зобов'язаний у день звільнення видати працівнику копію наказу про звільнення, проте на час проведення перевірки роботодавцем не надані документи, що підтверджують надання звільненому працівнику ОСОБА_4 копії наказу про звільнення;

- статті 149 КЗпП України, а саме: за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, проте згідно наказів № 30, 31, 32 від 7 квітня 2014 року працівнику ОСОБА_4 оголошені догани за прогули 02.04.2014р., 03.04.2014р., 04.04.2014р. та звільнено 07.04.2014р. наказом № 60 за прогули в ці дні;

- частини 1 статті 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», а саме: строки розгляду документів для призначення допомоги не дотримуються, зокрема, працівник ОСОБА_4 перебував на лікарняному з 20.03.2014р. по 01.04.2014р., здано лікарняний до бухгалтерії 02.04.2014р., розглянуто комісією із соціального страхування 15.04.2014р.

На підставі згаданого акту перевірки відповідачем - головним державним інспектором праці Мирошниченком М.П., видано припис №23-10-28/19-18 від 23.05.2014р., в якому викладено опис виявлених порушень та зобов'язано позивача: відповідно до статті 30 Закону України «Про оплату праці» забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи; відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника забезпечити виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, проводити у день звільнення; відповідно до статті 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника видавати працівнику копію наказу про звільнення; відповідно до статті 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни працівником застосовувати лише одне дисциплінарне стягнення; відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» дотримуватись строків розгляду документів для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що в силу положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною шостою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05 квітня 2007 року та пунктом 7 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України №390 від 02.07.2012р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 р. за № 1291/21603 передбачено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та пункту 7 названого порядку на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складається припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Підпунктами 1, 4 пункту 4 Указу Президента України «Про Положення про Державну інспекцію України з питань праці» № 386/2011 від 6 квітня 2011 року (далі - Положення №386/2011) передбачено, що Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, забезпечення спеціальним одягом і спеціальним взуттям, засобами індивідуального захисту, мийними та знешкоджувальними засобами, молоком і лікувально-профілактичним харчуванням; проведення обов'язкових медичних оглядів працівників певних категорій; дотримання режимів праці та інших норм законодавства; здійснює контроль за додержанням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно підпункту 7 пункту 6 Положення №386/2011 Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право: видавати в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

У відповідності до пункту 7 Положення №386/2011 Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

В розумінні положень частини 8 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що припис посадової особи інспекції праці передбачає в обов'язковому порядку наявність вимоги про усунення порушень законодавства.

З огляду на зазначене, суд вважає безпідставними посилання позивача на відсутність конкретики оскаржуваного припису, оскільки в його описовій частині зазначено які саме порушення законодавства допустив позивач та вказано на необхідність усунення порушень конкретних законодавчих норм.

Звертаючись до суті виявлених порушень, суд погоджується з позицією контролюючого органу, що наявність у табелі обліку робочого часу за квітень 2014 року облікованого прогулу 02.04.2014р. працівнику ОСОБА_4 є порушенням статті 30 Закону України «Про оплату праці», оскільки згідно доповідної та службового листа начальника служби логістики ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат» працівник ОСОБА_4 в цей день перебував на робочому місці з 10.00 до 12.00 год.

Суд звертає увагу, що адміністративний позов ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат» не містить письмових обґрунтувань щодо невиплати в день звільнення ОСОБА_4 усіх належних сум при звільненні, натомість як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 звільнено 07.04.2014р., проте в порушення частини 1 статті 116 КЗпП України заробітна плата виплачувалась 10.04.2014р. та 07.05.2014р.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо підтвердження актом від 07.04.2014р. та показами свідків вчасного вручення ОСОБА_4 наказу про звільнення №60 від 07.04.2014р., з огляду на ту обставину, що на момент проведення перевірки даний акт відповідачу не надано. Більш того, ОСОБА_4 ознайомився з наказом №60 від 07.04.2014р. в день звільнення, від нього відібрані пояснення щодо відсутності на роботі 02, 03 та 04 квітня 2014 року, а тому у позивача були відсутні перешкоди вручення безпосередньо ОСОБА_4 під розписку копії згаданого наказу.

Щодо застосування до ОСОБА_4 двох дисциплінарних стягнень за одне порушення трудової дисципліни, суд зазначає таке.

Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 08.08.2014р. у справі №694/791/14-ц позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат» задоволено частково. Скасовано наказ директора з людських ресурсів ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат» № 60 від 07 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_4 з посади водія автотранспортних засобів за пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Поновлено ОСОБА_4 на посаді водія автотранспортних засобів ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат» з 07 квітня 2014 року.

В цій частині рішення Звенигородського районного суду Черкаської області залишено без змін рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19.11.2014р., а тому 19.11.2014р. набрало законної сили.

Названим рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 08.08.2014р. встановлено, що 07 квітня 2014 року у ОСОБА_4 відібрали письмові пояснення щодо відсутності на роботі та на нього накладено три дисциплінарні стягнення у вигляді догани за прогули 02, 03 та 04 квітня 2014 року. В цей же день адміністрація звернулась з поданням до профкому про надання згоди на його звільнення за прогул. На засіданні профкому, яке відбулось у присутності ОСОБА_4, надано згоду за його звільнення за прогул.

Крім того, встановлено, що ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат» умисно не допускав ОСОБА_4 на територію підприємства та створив умови для його звільнення. Вина ОСОБА_4 у відсутності на робочому місці відсутня, а тому і підстави для його звільнення відсутні.

У відповідності до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Дослідивши в судовому засіданні відомості, які містяться в наказі позивача №60 від 07.04.2014р., суд вважає за необхідне зазначити, що підставою для його видачі вказано накази №30, 31 та 32 від 07.04.2014р. та витяг з протоколу засідання профкому позивача від 07.04.2014р. Тобто, підставою для звільнення ОСОБА_4 за прогул є накази позивача, якими ОСОБА_4 вже оголошено догани за прогул.

Проаналізувавши вказані обставини, суд приходить до висновку, що позивач фактично звільнив ОСОБА_4 за прогули 02, 03 та 04 квітня 2014 року, тоді як за прогули в ці дні останньому вже оголошено догани.

За змістом положень частини 2 статті 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Отже, твердження позивача про відсутність порушень законодавства під час звільнення ОСОБА_4 є безпідставними та не можуть покладатись в основу скасування оскаржуваного припису.

Суд також переконаний, що відповідачем повністю доведено, а позивачем не спростовано в судовому засіданні допущення порушень частини 1 статті 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якої документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження.

Так, ОСОБА_4 02.04.2014р. здав листок непрацездатності до бухгалтерії ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат» тоді як питання виплати допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю розглянуто комісією із соціального страхування лише 15.04.2014р., тобто з порушенням десятиденного строку.

Таким чином, в ході судового розгляду справи підтверджено наявність фактів вчинення позивачем порушень трудового законодавства та законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, які описані в акті перевірки та оскаржуваному приписі відповідача.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача про відсутність у приписі відповідача вимог про усунення виявлених порушень, оскільки вимоги припису про забезпечення виконання позивачем вимог законодавства перебувають у прямому причинно-наслідковому зв'язку з виявленими відповідачем порушеннями.

При цьому, у разі виявлення порушень законодавства та їх відображення в акті перевірки, інспектор праці перевіряє усунення виявлених порушень після складення та вручення перевіреному підприємству відповідного припису, а тому твердження позивача про усунення виявлених порушень станом на час проведення перевірки є безпідставними та не доводять незаконності припису № 23-10-28/19-18 від 23 травня 2014 року.

Зважаючи на ту обставину, що в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтведження посилання позивача на неправомірність оскарженого припису, виходячи з системного аналізу положень чинного в Україні законодавства та матеріалів справи, суд не знаходить підстав для задоволення адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову публічного акціонерного товариства "Звенигородський сироробний комбінат" до територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області, головного державного інспектора праці Мирошниченка Миколи Петровича про визнання протиправним та скасування припису, відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строки та порядку передбаченому статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Коваленко

Повний текст постанови виготовлено 23.03.2015р.