Справа № 148/423/13-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 148/423/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Береговий О.Ю.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

17 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 лютого 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2013 року позивач звернувся до Тульчинського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання дій відповідача неправомірними; стягнення з відповідача на користь позивача щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2010-2011 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.02.2013 року позов задоволено: поновлено строк звернення до суду; визнано відмову відповідача протиправною; зобов'язано відповідача провести нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2010-2011 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.02.2013 року скасувати та прийняти нову, якою в задоволені позовних вимог відмовити.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 197 КАС України проводить розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 та має право на пільги, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З листа управління праці та соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області встановлено, що допомога на оздоровлення за 2010 рік позивачу виплачена в липні 2010 року у розмірі 120 грн., а за 2011 рік - в червні 2011 року у розмірі 120 грн.

Статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам І та ІІ групи у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ (у редакції підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI) одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 12 липня 2005 року № 562 було установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір щорічної допомоги на оздоровлення, зокрема, інвалідам I і II групи, 120 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9 КАС України в разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві застосуванню підлягає стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 12 липня 2005 року № 562.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2010-2011 роки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Виходячи зі змісту даної норми, суд повинен надати оцінку та перевірити наявність чи відсутність підстав для застосування ч. 1 ст. 100 КАС України.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 29.01.2013 року, що підтверджується вхідним штемпелем Тульчинського районного суду Вінницької області.

Відповідно до адміністративного позову позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2010-2011 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування причин пропуску строку позивач посилається на важкий стан здоров'я, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками.

З виписки з історії хвороби № 512 встановлено, що в період з 03.03.2011 року по 16.03.2011 року позивач перебував на лікуванні у відділенні терапії ВОСКДРЗН (а.с.8).

З листа управління праці та соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області встановлено, що допомога на оздоровлення за 2010 рік позивачу виплачена в липні 2010 року в розмірі 120 грн., а за 2011 рік - в червні 2011 року в розмірі 120 грн.

Позивач оскаржувану виплату отримував щорічно, починаючи з 2010 року, тому, не погоджуючись з її розміром, він не був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права у встановлений процесуальним законом строк в період, коли він не перебував на лікуванні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про перерахунок розміру допомоги на оздоровлення за 2010-2011 роки подані позивачем з пропуском строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України.

Виходячи із встановлених обставин, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову, не вирішивши попередньо процесуального питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Статтею 205 КАС України встановлено, що розглянувши апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу в разі скасування судового рішення і залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

В силу ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, залишивши адміністративний позов без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року відстрочено управлінню праці та соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції до закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги відповідача та залишення адміністративного позову без розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для стягнення судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.02.2013 року відсутні.

Керуючись ст.ст. 155, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області задовольнити частково.

Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 лютого 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області про стягнення заборгованості скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А.

Граб Л.С.