Справа № 2а-2326/11
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2015р. м. Київ К/800/18510/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 18 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року у справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у якому просив визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати зробити перерахунок раніше призначеної пенсії з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року у задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, позов задовольнити.

Відповідач письмових заперечень до Вищого адміністративного суду України, не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та що встановлено судами, позивач наказом Голови Адміністрації Держспецтрансслужби від 17.12.2010 року № 117 (по особовому складу) був звільнений з військової служби у запас Збройних Сил України за п. «Б» частини сьомої (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми і відповідно наказом начальника головного штабу-першого заступника Голови Адміністрації від 22.12.2010 року № 223 (по стройовій частині) виключений із списків особового складу частини та направлений для зарахування на військовий облік до Деснянського районного у м. Києві військового комісаріату.

Пенсія йому призначена Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві 23.12.2010 року.

Вважаючи, що пенсія була обрахована з порушенням вимог чинного законодавства (в меншому розмірі), а саме розрахована не з розміру грошового забезпечення за останньою штатно посадою перед звільненням, а за останні 24 місяця служби, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволені позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, з чим погоджується колегія суддів, що відповідач правомірно обчислив розмір пенсії позивача, виходячи з розміру його грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням з розрахунку середнього арифметичного від загального розміру його грошового забезпечення за останні 24 місяці служби у відповідності до частини тертої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пріоритетним для вирішення даного спору є положення п. 7 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей», яким передбачений механізм нарахування та призначення пенсії даній категорії громадян. Конституційним Судом України не приймалось рішення щодо визнання неконституційними положень зазначеної постанови, а тому вона є конституційною.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року (далі Закон № 2262) в редакції, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, в розмірах встановлених законодавством.

Частина 3 статті 43 Закону № 2262 передбачає, що розмір пенсії зазначеній вище категорії осіб обчислюється з грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, що складається з основних та додаткових видів грошового забезпечення, та встановлює, що додаткові види забезпечення враховуються в розмірах визначених законодавством.

Аналіз викладеного свідчить, частина 3 статті 43 Закону № 2262 не передбачає складових частин грошового забезпечення для обчислення пенсії та порядок визначення їх розмірів при обчисленні пенсії.

Нормативним актом, що регламентує порядок визначення додаткових видів грошового забезпечення та деталізує приписи частини 3 статті 43 Закону № 2262 шляхом встановлення конкретного механізму визначення суми додаткових видів грошового забезпечення за останньою штатною посадою є Постанова Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (далі Постанова № 393).

Пункт 7 Постанови № 393 полягає в тому, розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, п.7 Постанови № 393 не тільки не суперечить положенням ч.3 ст.43 Закону № 2262, а дозволяє реалізувати положення цього Закону, яким не встановлено правил визначення розміру додаткових видів грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 18 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін
Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець