Справа № 825/354/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Чернігів Справа № 825/354/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

при секретарі Новик Н.С.,

за участю представників сторін

від позивача Карети О.О.,

від відповідача Труби А.В.,

Бойко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вуд Вокін Трейд» до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вуд Вокін Трейд» звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області від 15.12.2014 № , від 22.01.2015 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, на думку позивача, були порушені вимоги Податкового кодексу України, у зв'язку з чим податковий орган під час перевірки дійшов необґрунтованих висновків, які покладені в основу податкових повідомлень-рішень. Зокрема, висновки про порушення позивачем цивільного, господарського та податкового законодавства не обґрунтовані посиланням на конкретні обставини фінансово - господарської діяльності, на первинні документи, зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку. У перевіряємому періоді ТОВ «Вуд Вокін Трейд» співпрацювало із ТОВ «Валентон», ТОВ «Спекторсервіс» відповідно до укладених договорів.

Виконання договорів підтверджується платіжними дорученнями, податковими накладними, рахунками-фактури, видатковими накладними, картками рахунків, податковими деклараціями, реєстрами виданих та отриманих податкових накладних, товано-транспортними накладними.

На підставі виписаних податкових накладних, у перевіряємий період сплачена позивачем у ціні вартості товару сума податку на додану вартість була включена до податкового кредиту.

При цьому, висновки податкового органу про відсутність факту реального виконання договорів із контрагентами, на думку позивача, здійснені без належного аналізу характеру договорів, їх товарності та реальності.

Таким чином, позивач вважає, що правомірно сформував податковий кредит по взаємовідносинах із ТОВ «Валентон», ТОВ «Спекторсервіс», а тому вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на письмові заперечення (т. а. с. 59-60), в яких зазначено, що підприємством під час проведення перевірки ТОВ «Вуд Вокін Трейд» не надано: документи, що підтверджують транспортування товару, документи, що підтверджують походження товару та відповідність фіто-санітарним стандартам (довідка про походження товару, карантинний сертифікат), документи складського обліку, відомості по рахунку 631, акти прийому-передачі ТМЦ.

Додатково відповідач звертає увагу на те, що контрагенти позивача перебувають у процесі припинення та відсутні за місцем знаходження, про що до ЄДР внесено відповідні записи.

Враховуючи вищенаведене, ДПІ у м. Чернігові ДФС у Чернігівській області вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі та у відповідності до норм податкового законодавства та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви та заперечень на неї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

ТОВ «Вуд Вокін Трейд» () зареєстроване в якості юридичної особи 28.02.2014, взято на податковий облік 03.03.2014, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АД № 369312 (т. 1 а. с. 31), є платником податку на додану вартість, що підтверджується копією витягу № 066 (т. 1 а. с. 32). Ці факти сторонами не заперечуються та відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України не потребують доказування.

Судом встановлено, що до ДПІ у м. Чернігові було проведено документальну невиїзну позапланову перевірку ТОВ «Вуд Вокін Трейд» з питань декларування в податковій звітності з ПДВ у складі податкового кредиту взаємовідносин з ТОВ «Спекторсервіс» () та ТОВ «Валентон» () за серпень 2014 року, та документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Вуд Вокін Трейд» з питань декларування в податковій звітності з ПДВ у складі податкового кредиту взаємовідносин з ТОВ «Спекторсервіс» () та ТОВ «Валентон» () за вересень 2014 року, за результатом яких прийнято акти від 27.11.2014 № 2736/22/39117191 (т. 1 а. с. 14-19), від 31.12.2014 № 77/22/39117191 (т. 1 а. с. 20-27).

Відповідно до висновків актів та викладених у них порушень ДПІ у м. Чернігові прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 15.12.2014 № (т. 1 а. с. 28), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 61855,00 грн, у т.ч. за основним платежем у сумі 49484,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 12371,00 грн;

- від 22.01.2015 № (т. 1 а. с. 29), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 81753,00 грн, у т.ч. за основним платежем у сумі 54502,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 27251,00 грн.

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність - діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємому періоді ТОВ «Вуд Вокін Трейд» здійснювало господарську діяльність із ТОВ «Валентон» та ТОВ «Спекторсервіс» відповідно до укладених договорів.

Так, між ТОВ «Вуд Вокін Трейд» та ТОВ «Спекторсервіс» було укладено договір поставки від 10.06.2014 № 7 (т. 1 а. с. 74), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, який на момент передачі є власністю постачальника, а покупець зобов'язується прийняти зазначений товар та оплатити його на умовах цього договору.

Договір підписано директорами підприємств та скріплено печатками.

Реальність виконання вказаного договору підтверджують наступні первинні документи: платіжне доручення № 79 від 04.09.2014 на загальну суму 42781,20 грн (т. 1 а. с. 75), рахунок-фактура № 452 від 12.08.2014 на загальну суму 42781,20 грн, у т.ч. ПДВ 7130,20 грн (т. 1 а. с. 75), видаткова накладна № 496 від 12.08.2014 на загальну суму 42781,20 грн, у т.ч. ПДВ 7130,20 грн (т. 1 а. с. 76), податкова накладна № 16 від 12.08.2014 на загальну суму 42781,20 грн, у т.ч. ПДВ 7130,20 грн (т. 1 а. с. 77), платіжне доручення № 82 від 04.09.2014 на загальну суму 42781,20 грн (т. 1 а. с. 78), рахунок-фактури № 469 від 18.08.2014 на загальну суму 42781,20 грн, у т.ч. ПДВ 7130,20 (т. 1 а. с. 78), видаткова накладна № 502 від 18.08.2014 на загальну суму 42781,20 грн, у т.ч. ПДВ 7130,20 грн (т. 1 а. с. 79), податкова накладна № 22 від 18.08.2014 на загальну суму 42781,20 грн, у т.ч. ПДВ 7130,20 грн (т. 1 а. с. 80), платіжне доручення № 94 від 02.10.2014 на загальну суму 39312,00 грн (т. 1 а. с. 81), рахунок-фактури № 510 від 23.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 81), видаткова накладна № 623 від 23.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 82), податкова накладна № 77 від 23.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. РДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 83), платіжне доручення № 95 від 02.10.2014 на загальну суму 41730,00 грн (т. 1 а. с. 84), рахунок-фактури № 513 від 24.09.2014 на загальну суму 41730,00 грн, у т.ч ПДВ 6955,00 грн (т. 1 а. с. 84), видаткова накладна № 624 від 24.09.2014 на загальну суму 41730,00 грн, у т.ч. ПДВ 6955,00 грн (т. 1 а. с. 85), податкова накладна № 78 від 24.09.2014 на загальну суму 41730,00 грн, у т.ч. ПДВ 6955,00 грн (т. 1 а. с. 86), платіжне доручення № 96 від 02.10.2014 на загальну суму 41730,00 грн (т. 1 а. с. 87), рахунок-фактури № 520 від 26.09.2014 на загальну суму 41730,00 грн, у т.ч. ПДВ 6955,00 грн (т. 1 а. с. 87), видаткова накладна № 631 від 26.09.2014 на загальну суму 41730,00 грн, у т.ч. ПДВ 6955,00 грн (т. 1 а. с. 88), податкова накладна № 91 від 26.09.2014 на загальну суму 41730,00 грн, у т.ч. ПДВ 6955,00 грн (т. 1 а. с. 89), платіжне доручення № 93 від 01.10.2014 на загальну суму 46992,00 грн (т. 1 а. с. 90), рахунок-фактури № 525 від 29.09.2014 на загальну суму 46992,00 грн, у т.ч. ПДВ 7832,00 грн (т. 1 а. с. 90), видаткова накладна № 634 від 29.09.2014 на загальну суму 46992,00 грн, у т.ч. ПДВ 7832,00 грн (т. 1 а. с. 91), податкова накладна № 96 від 29.09.2014 на загальну суму 46992,00 грн, у т.ч. 7832,00 грн (т. 1 а. с. 92).

Також, між ТОВ «Вуд Вокін Трейд» та ТОВ «Валентон» було укладеного договір поставки № 9 від 03.07.2014 (т. 1 а. с. 93), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, який на момент передачі є власністю постачальника, а покупець зобов'язується прийняти зазначений товар та оплатити його на умовах цього договору.

Договір підписано директорами підприємств та скріплено печатками.

Реальність виконання вказаного договору підтверджують наступні первинні документи: платіжне доручення від 06.08.2014 на загальну суму 27904,80 грн (т. 1 а. с. 94), рахунок-фактура № 182 від 07.07.2014 на загальну суму 27904,80 грн, у т.ч. ПДВ 4650,80 грн (т. 1 а. с. 94), видаткова накладна № 37 від 07.07.2014 на загальну суму 27904,80 грн, у т.ч. ПДВ 4650,80 грн (т. 1 а. с. 95), податкова накладна № 39 від 07.07.2014 на загальну суму 27904,80 грн, у т.ч. ПДВ 4650,80 грн (т. 1 а. с. 96), платіжне доручення № 72 від 06.08.2014 на загальну суму 27904,80 грн (т. 1 а. с. 97), рахунок-фактура № 309 від 17.07.2014 на загальну суму 27904,80 грн, у т.ч. ПДВ 4650,80 (т. 1 а. с. 97), видаткова накладна № 70 від 17.07.2014 на загальну суму 27904,80 грн, у т.ч. ПДВ 4650,80 грн (т. 1 а. с. 98), податкова накладна № 80 від 17.07.2014 на загальну суму 27904,80 грн, у т.ч. ПДВ 4650,80 грн (т. 1 а. с. 99), платіжне доручення № 73 від 06.08.2014 на загальну суму 27977,28 грн (т. 1 а. с. 100), рахунок-фактура № 354 від 21.07.2014 на загальну суму 27977,28 грн, у т.ч. ПДВ 4662,88 грн (т. 1 а. с. 100), видаткова накладна № 73 від 21.07.2014 на загальну суму 27977,28 грн, у т.ч. ПДВ 4662,88 грн (т. 1 а. с. 101), податкова накладна № 83 від 21.07.2014 на загальну суму 27977,28 грн, у т.ч. ПДВ 4662,88 грн (т. 1 а. с. 102), платіжне доручення № 74 від 06.08.2014 на загальну суму 19052,64 грн (т. 1 а. с. 103), рахунок-фактура № 383 від 23.07.2014 на загальну суму 19052,64 грн, у т.ч. ПДВ 3175,44 грн (т. 1 а. с. 103), видаткова накладна № 77 від 23.07.2014 на загальну суму 19052,64 грн, у т.ч. ПДВ 3175,44 грн (т. 1 а. с. 104), податкова накладна № 85 від 23.07.2014 на загальну суму 19052,64 грн, у т.ч. ПДВ 3175,44 грн (т. 1 а. с. 105), платіжне доручення № 75 від 06.08.2014 на загальну суму 19052,64 грн (т. 1 а. с. 106), рахунок-фактура № 389 від 25.07.2014 на загальну суму 19052,64 грн, у т.ч. ПДВ 3175,44 грн (т. 1 а. с. 106), видаткова накладна № 79 від 25.07.2014 на загальну суму 19052,64 грн, у т.ч. ПДВ 3175,44 грн (т. 1 а. с. 107), податкова накладна № 89 від 25.07.2014 на загальну суму 19052,64 грн, у т.ч. ПДВ 3175,44 грн (т. 1 а. с. 108), платіжне доручення № 80 від 04.09.2014 на загальну суму 42781,20 грн (т. 1 а. с. 109), рахунок-фактура № 91 від 14.08.2014 на загальну суму 42781,20 грн, у т.ч. 7130,20 грн (т. 1 а. с. 109), видаткова накладна № 138 від 14.08.2014 на загальну суму 42781,20 грн, у т.ч. ПДВ 7130,20 грн (т. 1 а. с. 110), податкова накладна № 57 від 14.08.2014 на загальну суму 42781,20 грн, у т.ч. ПДВ 7130,20 грн (т. 1 а. с. 111), платіжне доручення № 81 від 04.09.2014 на загальну суму 4667,40 грн (т. 1 а. с. 112), рахунок-фактура № 125 від 27.08.2014 на загальну суму 46670,40 грн, у т.ч. ПДВ 7778,40 грн (т. 1 а. с. 112), видаткова накладна № 167 від 27.08.2014 на загальну суму 46670,40 грн, у т.ч. ПДВ 7778,40 грн (т. 1 а. с. 113), податкова накладна № 95 від 27.08.2014 на загальну суму 46670,40 грн, у т.ч. ПДВ 7778,40 грн (т. 1 а. с. 114), платіжне доручення № 89 від 01.10.2014 на загальну суму 39312,00 грн (т. 1 а. с. 115), рахунок-фактура № 99 від 11.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 115), видаткова накладна № 187 від 11.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 116), податкова накладна № 6 від 11.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 117), платіжне доручення № 90 від 01.10.2014 на загальну суму 39312,00 грн (т. 1 а. с. 118), рахунок-фактура № 115 від 15.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 118), видаткова накладна № 191 від 15.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 119), податкова накладна № 9 від 15.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 120), платіжне доручення № 91 від 01.10.2014 на загальну суму 39312,00 грн (т. 1 а. с. 121), рахунок-фактура № 128 від 17.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 121), видаткова накладна № 193 від 17.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 122), податкова накладна № 11 від 17.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 123), платіжне доручення № 92 від 01.10.2014 на загальну суму 39312,00 грн (т. 1 а. с. 124), рахунок-фактура № 135 від 22.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 124), видаткова накладна № 125 від 22.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 125), податкова накладна № 12 від 22.09.2014 на загальну суму 39312,00 грн, у т.ч. ПДВ 6552,00 грн (т. 1 а. с. 126).

Крім того, на спростування доводів відповідача про відсутність у позивача складських приміщень, товарно-транспортних накладних, відомостей по рахунку 631, не підтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності суду надано наступні первинні документи: договір оренди № 1 від 07.04.2014 (т. 1 а. с. 127-128), договір поставки № 2 від 07.04.2014 (т. 1 а. с. 129), договір відповідального зберігання (т. 2 а. с. 85-86), видаткова та податкові накладні (т. 1 а. с. 132-165), картки рахунку (т. 1 а. с. 166-174), податкові декларації (т. 1 а. с. 175-178, 181-185, 188-191, 194-199, 214-221, 240-246, т. 2 а. с. 4-9, 30-38, 57-58), реєстри виданих та отриманих податкових накладних (т. 1 а. с. 179-180, 186-187, 192-193, 200-213, 222-239, 247-250, т. 2 а. с. 1-3, 10-29, 39-56), товарно-транспортні накладні (т. 2 а. с. 87-94, 96-127).

Отже, правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

Тобто, позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).

Суд вважає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів вбачається, що договір мав на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки товар (роботи/послуги) був переданий, оплата проведена, договір виконано сторонами в повному обсязі, сторони претензій одна до одної не мають.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент вчинення правочинів підприємства-контрагенти позивача були зареєстровані в якості юридичної особи та платником податків, що не заперечується сторонами та відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України не потребують доказуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що на момент укладення договорів із контрагентами позивач проявив належну обачність, перевіривши необхідні документи контрагентів та чи здійснюють вони господарську діяльність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є постачання товарів (послуг), місце постачання яких розташоване на митній території України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суд звертає увагу на те, що податкові накладні, видані ТОВ «Вуд Вокін Трейд», містять всі реквізити передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК України, а тому згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України вони є підставою для нарахування податкового кредиту.

При цьому, з урахуванням норм статей 44 та 61 Податкового кодексу України саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх поставок товарів, робіт, послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між позивачем та його контрагентами.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Як на підставу нереальності угод позивача із контрагентами відповідач посилається лише на ненадання під час перевірки товарно-транспортних накладних, документи складського обліку, відомостей по рахунку 631, фіто-санітарних норм.

Однак, такі посилання судом не приймаються до уваги, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) - у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Пунктом 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити, зокрема, моральним засадам суспільства, пунктом 5 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановлений законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин спрямований на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, згідно з ч. 2 згаданої статті, є нікчемним.

Частино 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому, носіями протиправного умислу юридичних осіб - сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.

Суд вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт допущення, на думку податкового органу, суб'єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладення такого договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства. Юридична відповідальність має здійснюватися на принципі законності, який полягає у тому, що така відповідальність настає за діяння, передбачені законом, та застосовується у спосіб, визначений законом.

Стосовно відповідальності позивача за можливі протиправні дії його контрагентів суд зазначає, що для висновків про наявність порушень податкового законодавства у діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Поряд з цим, будь-яких доказів щодо фіктивності та обізнаності позивача про фіктивне підприємництво юридичних осіб, що є контрагентами ТОВ «Вуд Вокін Трейд», та здійснення ними незаконної фінансово - господарської діяльності представником відповідача суду не надано.

Таким чином, за переконанням суду, відповідач неправомірно поклав на позивача відповідальність за можливі протиправні дії його контрагентів.

Крім того, в акті перевірки відсутні посилання на ухиляння контрагентами позивача від уплати податків та зборів, визначення їм податкових зобов'язань, винесення вироків посадовим особам підприємств, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

В свою чергу, судом встановлено, що вищезазначений договір був виконаний сторонами в повному обсязі, товар (роботи/послуги) отриманий, сторони претензій один до одного не мають.

Таким чином, надання податковому органу належним чином оформлених всіх первинних документів, передбачених законодавством, є підставою для формування валових витрат та податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Представником позивача було зазначено, фіто-санітарні норми та товарно-транспортні документи не є обов'язковими документами, обов'язковість ведення яких передбачена Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та наявність чи відсутність таких документів не впливає на порядок нарахування податкового кредиту, оскільки відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна. Податкові ж накладні оформлені належним чином у відповідності до податкового законодавства, договори виконувались, сторони претензій одна до одної не мають, а придбаний товар використався у власній господарській діяльності підприємства.

Крім того, в актах перевірок зазначено про відсутність розбіжностей податкової звітності між позивачем та його контрагентами, представником відповідача не надано жодних доказів їх наявності та жодної наявності податкової інформації про можливі порушення податкового законодавства позивачем або його контрагентами.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано будь-яких інших доводів та не подано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання вказаних правочинів з отримання позивачем товарів (робіт/послуг), невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування валових витрат та податкового кредиту.

Всі суми податку на додану вартість сплаченого і віднесеного позивачем до податкового кредиту, підтверджуються податковою накладною, яка відповідає вимогам Податкового кодексу України та відображають зміст господарських операцій, в результаті яких вони складені.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

На підтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності суду наданого: договір оренди № 1 від 07.04.2014 (т. 1 а. с. 127-128), договір поставки № 2 від 07.04.2014 (т. 1 а. с. 129), договір відповідального зберігання (т. 2 а. с. 85-86), видаткові та податкові накладні (т. 1 а. с. 132-165).

Частиною 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Верховний суд України у справах з аналогічним предметом спору дотримується позиції, що судом обов'язково має бути досліджено факт вчинення господарських операцій, за наслідками яких виникло право позивача на формування податкового кредиту та факт сплати позивачем сум податку своїм контрагентам.

Вказаний факт не був спростований у судовому засіданні представником відповідача.

Враховуючи вищевикладене, висновок податкового органу про заниження суми податку на додану вартість є безпідставним, а тому і нарахування штрафних (фінансових) санкцій, з огляду на ст. 123 Податкового кодексу України, також є протиправним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх рішень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Вуд Вокін Трейд», - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області від 15.12.2014 № , від 22.01.2015 № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вуд Вокін Трейд» судові витрати в сумі 287 (двісті вісімдесят сім) грн 23 коп.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан