Справа № 804/17275/14
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Серьогіної О.В.
при секретарі судового засіданняБурцевої Я.Е.
представника позивача Гула І.В. представника відповідача Самойленко В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Краногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області то Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» про накладення арешту на кошти на інші цінності,-
Державна податкова інспекція у Краногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю», в якому просить накласти арешт на кошти та інші цінності ТОВ «Рекуперація свинцю», що знаходяться у банках.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач має податковий борг з податку на додану вартість у сумі 1033791,23 грн., який в добровільному порядку сплачений не був. Враховуючи відсутність необоротних та оборотних активів активів, доходів та витрат просить накласти арешт на кошти та інші цінності ТОВ «Рекуперація свинцю», що знаходяться у банку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2014р. було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.
У судове засідання з'явився представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених у адміністративному позові.
Представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях.
В письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи зазначено, що право податкового органу на безпосереднє стягнення з ТОВ «Рекуперація свинцю» пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті виникло до набрання чинності Податковим кодексом України, таке право на стягнення не може виникнути знову з 01.01.2011р. Обов'язок позивача зі сплати пені за порушення норм Закону №185/94-ВР не належить до категорії податкового зобов'язання або податкового боргу. За відсутності у відповідача податкового боргу, вимоги позивача є безпідставними.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та доводи позовної заяви, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
Відповідно до витягу зі зворотного боку облікової картки платника податку на додану вартість, станом на 30.09.2014р. у Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» рахується заборгованість по пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов'язань та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 1033791,23 грн., яка виникла внаслідок своєчасного непогашення визначених податковим повідомленням-рішенням №000566220 податкових зобов'язань.
За приписами Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» №2181 ( далі - Закон № 2181) чинного до 01.01.2011р. було визначено, що цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків в зборів (обов'язкових платежів), включаючи, зокрема, щодо нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно ст.1 Закону №2181 податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання ( з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.
До компетенції контролюючих органівбуло віднесено здійснення заходів з погашення податкового боргу, тобто органами стягнення податкового боргу є податкові органи - п.п.2.3.1 п.2.2 ст.2 Закону № 2181.
Також, згідно п.п.5.2.4 п.5.2 ст. 5 Закону №2181 було передбачено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.
За п.п.5.3.2 п.5.3 ст.5 Закону № 2181 у випадках апеляційного узгодження суми податкового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити її узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків - п.п.5.4.1 п.5.4 ст. 5 Закону № 2181.
Згідно п.п.6.2.1 п.6.2 ст.6 Закону №2181 у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.
З 01.01.2011р. набрав законної сили Податковий кодекс України.
Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення податкового законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
У відповідності до вимог п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
За приписами п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем узгодження.
Відповідно до п. 59.1 ст.59 Податкового Кодексу України (в редакції чинній на момент узгодження суми податкового боргу) у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
На виконання вищенаведеної норми, 29.07.2014р. податковою інспекцією була сформована вимога форми "Ю" за №2093-95 про сплату суми податкового боргу позивача за узгодженими грошовими зобов'язаннями у розмірі 1071896,72 грн.
На момент розгляду справи у Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» рахується заборгованість по пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов'язань та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 1033791,23 грн., що підтверджується матеріалами справи.
Згідно підпунктів 20.1.31, 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р. податкові органи мають право:
- звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов'язань платника податків, погашення податкового боргу), у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень;
- звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.
Податковим кодексом визначено два поняття, які позначають арешт коштів на рахунках платника податків - власне арешт коштів, а також зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків.
Аналіз норм Податкового кодексу України, а також чинного законодавства, що регулює банківську діяльність і порядок здійснення безготівкових розрахунків, дає підстави для висновку про тотожність зазначених понять для цілей регулювання податкових правовідносин.
Так, відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 р. № 2121-III зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму".
Отже, накладення арешту на кошти на рахунках платника податків є необхідною передумовою для зупинення видаткових операцій на таких рахунках в усіх випадках, крім тих, які випливають з норм Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму».
Таким чином, з урахуванням змісту статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 р. № 2121-III зупинити видаткові операції з підстав, передбачених Податковим кодексом України, можна не інакше, як шляхом накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунках платника податків.
За таких обставин повноваження податкових органів щодо звернення до суду з вимогами як про накладення арешту на кошти платника податків (підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України), так і про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків (зокрема, передбачені нормами підпунктів 20.1.31 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України), варто розуміти як право на звернення з вимогою про накладення адміністративного арешту на кошти платника податків, що перебувають на його рахунках у банку.
Умовою застосування норми підпункту 20.1.31 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України є відсутність у платника податків майна, яке може бути використане для погашення податкового боргу.
В матеріалах справи містяться докази, які належним чином підтверджують відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» майна, яке може бути використане для погашення податкового боргу, з огляду на що суд приходить до висновку про правомірність вимог контролюючого органу щодо накладення арешту на кошти та інші цінності Приватного підприємства «Виробничо-комерційної Фірми «ЛОТ», що знаходяться в банку.
В свою чергу, аналізуючи пп.20.1.31 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України суд прийшов до висновку, що операції з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов'язань платника податків, погашення податкового боргу, не підлягають зупиненню, оскільки пп.20.1.31 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України визначено право контролюючого органу звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах, крім вищенаведених операцій.
Також судом не приймаються до уваги посилання позивача на постанови Верховного суду України від 04.11.2014р. та 18.09.2007р., оскільки дані рішення не стосуються підстав та предмету даного спору.
За таких обставин, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.
Керуючись ст.ст. 158 - 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 23 березня 2015 року.

Суддя О.В. Серьогіна