Справа № 825/796/15-а
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2015-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року Чернігів Справа № 825/796/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Федоренка Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2015 року позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1), звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області (далі - ТУ ДСА України в Чернігівській області), в якому просить суд визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області, які виразилися у відмові в здійсненні перерахунку її заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 лютого 2015 року, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений абзацом 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплаті позивачу недоплаченої суми заробітної плати за цей період; зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивача за період з 26 жовтня 2014 року по 28 лютого 2015 року, беручи за основу розмір посадовою окладу, встановлений абзацом 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням премій та надбавок; зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області після здійснення перерахунку заробітної плати видати довідку про розмір недоплаченої позивачу заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 лютого 2015 року. Позивач, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд даної справи без його участі. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заперечення на адміністративний позов, в якому виклав свою позицію проти доводів позивача, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності. У відповідності до частини четвертої статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 працює на посаді помічника судді Новозаводського районного суду м. Чернігова з 12.03.2012, що підтверджується довідкою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11.03.2015 (а.с.11).

24 лютого 2015 року позивач звернулась із заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області, в якій просила здійснити перерахунок її заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 лютого 2015 року, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений абзацом 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити їй недоплачену суму заробітної плати за цей період (а.с.14).

26 лютого 2015 року ТУ ДСА України в Чернігівській області надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 24 лютого 2015 року, в якій зазначено, що Територіальне управління здійснює оплату праці державним службовцям па підставі Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» № 268 від 09 березня 2006 року. Зазначено, що ДСА України звернулась до Міністерства соціальної політики України щодо внесення змін до вищезазначеної постанови КМУ з метою приведення її положень у відповідність до норм Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року та направила подання до Міністерства фінансів України щодо збільшення бюджетних асигнувань. Таким чином, відмовлено в здійсненні перерахунку і виплаті недоплаченої суми заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 лютого 2015 року та роз'яснено, що для захисту своїх законних прав та інтересів позивач може звернутися до суду.

Посилання позивача на невідповідність підстав Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області, зазначених в листі, чинному законодавству, а дії ТУ ДСА України в Чернігівській області, які виразилися у відмові в здійсненні перерахунку її заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 лютого 2015 року, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений абзацом 2 ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та виплаті позивачу недоплаченої суми заробітної плати за цей період, протиправними, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та інших джерел. Статтею п'ятою Закону України «Про оплату праці» визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних документів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. Статтею 5 Закону України «Про оплату праці» визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних документів.

Статтею 13 Закону України «Про оплату праці» визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України в межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Положеннями статті 51 Бюджетного Кодексу України встановлено, що відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету України. Розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом. Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Таким чином, Кабінет Міністрів України при визначенні розміру заробітної плати працівників бюджетних установ, у тому числі працівників апарату суду, повинен виходити з обсягів витрат на оплату праці, затверджених Державним бюджетом України на відповідний рік.

Підпунктом 2 п. 13 розділу XIII Закону України від 14.10.2014 р. №1697-VII «Про прокуратуру» зазначається, що Кабінет Міністрів України має у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно статей 142, 143 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України. Тому, Територіальне управління Державної судової адміністрації може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.

З метою уникнення законодавчої колізії пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» було виключено посилання на конкретні статті діючого Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також установлено, що норми і положення частини першої статті 144 вищезазначеного Закону застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Частиною п'ятою статті 149 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що правовий статус працівників апарату суду встановлено Законом України «Про державну службу». Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначається на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади. Отже, ТУ ДСАУ у Чернігівській області здійснює оплату праці працівникам апарату суду, які є державними службовцями, на підставі Закону України «Про державну службу» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов праці оплати працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 р. №268.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» додатком № 8 на оплату праці для Новозаводського районного суду м. Чернігова з бюджету виділено коштів в розмірі 3730,0 тис. грн., що становить 40% від потреби в розмірі 9 470,8 тис. грн. (розрахунок фонду оплати праці на 2015 рік додається), що унеможливлює виплату заробітної плати у розмірі, визначеному абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Враховуючи те, що бюджет не покриває заявлену позивачем суму видатків, тому доводи позивача суд до уваги не бере.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого Адміністративного Суду України від 21 січня 2015 року у справі №К/9991/18334/11.

Також, суд зазначає, що на виконання положень статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ДСА України листом від 10.11.2014 №11-5173/14 до Міністерства соціальної політики України були внесені пропозиції щодо внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. №268 з метою приведення її положень у відповідність до норм Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. Крім того, було направлено подання до Міністерства фінансів України щодо збільшення бюджетних асигнувань.

Листом ДСА України від 05.03.2015 р. було повідомлено, що Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд». Відповідно до цієї редакції матеріальне, побутове забезпечення на соціальний захист працівників судової системи визначаються згідно зі статтею 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (копія листа мститься в матеріалах справи). При цьому, згідно з підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень даного Закону Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання цим Законом чинності має привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом. Даний закон набирає чинності 28.03.2015 року.

Листом від 11.03.2015 р. №31-08020-08-2/8803 Міністерство Фінансів України повідомило, що у Рішенні від 26.12.2011 р. №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. А тому зміна механізму нарахування соціальних виплат повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Враховуючи вищевикладене, до внесення змін Кабінетом Міністрів України відповідних змін, відповідачем застосовуються розміри посадових окладів, передбачені додатками 45- 47 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. №268.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 9, 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко