Справа № 826/16178/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг до Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, третя особа - Публічне акціонерне товариство"Страхова компанія "Лемма" про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Національна комісія, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг, звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва (далі по тексту - відповідач), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лемма» про визнання протиправним та скасування розпорядження від 02.10.2014р. №104 «Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що звернулись в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 жовтня 2014 року відповідачем прийнято розпорядження №104 про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг.

Дане розпорядження прийнято на підставі рішення експертно - апеляційної ради при Державній службі України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 30.09.2014р. №15.2, ст.ст. 5, 7 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000р. №1775, п. 11 Положення про експертно - апеляційної ради при Державній службі України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000р. №1669 та Положення про Державну служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, затвердженого Указом Президента України від 30.03.2012р. №237/2012, яким зобов'язано позивача скасувати розпорядження від 28.08.2014р. №2523 про тимчасове зупинення дії всіх ліцензій ПАТ «СК «Лемма» на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг (добровільні та обов'язкові види страхування згідно з переліком), в зв'язку з порушенням органом ліцензування при прийнятті зазначеного розпорядження п. 4.2 розділу ІV Правил проведення перевірок (інспекцій) Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг 04.02.2013р. №211/22743, в частині обов'язку керівника та членів інспекційної групи при проведенні перевірки дотримуватися вимог законодавства України.

Органу ліцензування усунути порушення, що призвели до прийняття розпорядження.

Повідомити Державну службу України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва про виконання цього розпорядження протягом десяти робочих днів з дати його отримання з наданням підтверджуючих документів.

Не погоджуючись з оскаржуваним розпорядженням позивач зазначає, що його слід скасувати з тих підстав, що Державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва не уповноважена чинним законодавством України приймати рішення щодо здійснення ліцензування у сфері фінансових послуг.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову прийшов до висновку, що позовні вимоги Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг щодо визнання протиправним та скасування розпорядження від 02.10.2014р. №104 «Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Так, в своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на дві обставини для скасування судового рішення, зокрема, на те, що відповідача при прийнятті оскаржуваного розпорядження діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачено Конституції України та законами України, воно є протиправним та таким, що порушення права та законні інтереси позивача, тому підлягає скасуванню.

З приводу цих посилань колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, позивач вважає, що відповідач не має права втручатись в діяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг щодо здійснення ліцензування у сфері фінансових послуг.

Однак, на спростування вказаних доводів, суд першої інстанції правомірно зазначає, що Державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування, згідно норм Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності».

Стаття 4 цього Закону встановлює повноваження органів державної влади у сфері ліцензування. Відповідно до змісту цієї статті, реалізацію державної політики у сфері ліцензування здійснює Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, а також органи виконавчої влади, визначені Кабінетом Міністрів України, уповноважені законом державні колегіальні органи, спеціально уповноважені виконавчі органи рад, уповноважені провадити ліцензування певних видів господарської діяльності.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» спеціально уповноважений орган з питань ліцензування здійснює нагляд за додержанням органами ліцензування законодавства у сфері ліцензування та має право видає розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Експертно-апеляційна рада є колегіальним органом, створеним при спеціально уповноваженому органі з питань ліцензування, яким є Державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що Держпідприємництво України наділено правом видавати відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензуванні.

Як встановлено по справі, на підставі статті 21 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ПАТ «СК «Лемма» звернулося до експертно-апеляційної ради при Держпідприємництві України із скаргою від 05.09.2014 року, яку було доповнено 16.09.2014 року щодо підстав прийняття Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг розпорядження про тимчасове зупинення дії всіх ліцензій від 28.08.2014 року №2523 та відмову прийняти рішення про поновлення дії ліцензії на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг (добровільні та обов'язкові види страхування згідно з переліком), дія яких була тимчасово зупинена (обмежена) розпорядженням Нацкомфінпослуг від 28.08.2014 року №2523.

В своїй скарзі, третя особа зазначає, що позивач при прийнятті розпорядження про тимчасове зупинення дії всіх ліцензій від 28.08.2014 року №2523 формально віднісся до своїх повноважень без перевірки фактичних обставин та безпідставно відмовив прийняти рішення про поновлення дії ліцензії на право здійснення діяльності після усунення порушень.

Згідно частини 1 статті 7 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» експертно-апеляційна рада є колегіальним органом, створеним при спеціально уповноваженому органі з питань ліцензування. У своїй діяльності експертно-апеляційна рада керується Конституцією України, законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, затвердженого Указом Президента України від 30.03.2012 № 237/2012, Держпідприємництво України входить до системи органів виконавчої влади та забезпечує реалізацію державної політики у сфері розвитку підприємництва, нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності і є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з питань реалізації державної регуляторної політики, дозвільної системи та ліцензування у сфері господарської діяльності.

Статтею 5 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» встановлено, що спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, серед іншого, видає розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

30.09.2014 року експертно-апеляційна рада при Держпідприємництві України своїм рішенням № 15.2., яке було прийняте більшістю голосів, задовольнила скаргу ПАТ «СК «Лемма».

Згідно пункту 11 Положення про експертно-апеляційну раду при Державній службі з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000 № 1669 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2009 № 497) рішення ради приймається більшістю голосів її членів і оформлюється протоколом, який підписують голова та секретар ради.

Рішення ради обов'язкові для розгляду Держпідприємництвом і є підставою для видання ним розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Відповідно до частини 12 статті 7 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» рішення експертно-апеляційної ради з питань звернень (апеляцій) є підставою для видання спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування, допущених органом ліцензування.

02.10.2014 року Держпідприємництво України на підставі рішення експертно- апеляційної ради при Держпідприємництві України від 30.09.2014 № 15.2. (витяг з протоколу № 11-14 від 30.09.2014 року), керуючись статтями 5 та 7 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», пунктом 11 Положення про експертно-апеляційну раду при Державній службі України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000 № 1669 та Положенням про Державну службу з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, затвердженим Указом Президента України від 30.03.2012 № 237/2012, видало розпорядження №104 «Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг» (далі - Розпорядження № 104), яким зобов'язало позивача скасувати розпорядження від 28.08.2014р. №2523 про тимчасове зупинення дії всіх ліцензій ПАТ «СК «Лемма» на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг (добровільні та обов'язкові види страхування згідно з переліком), в зв'язку з порушенням органом ліцензування при прийнятті зазначеного розпорядження п. 4.2 розділу ІV Правил проведення перевірок (інспекцій) Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків у сфері фінансових послуг 04.02.2013р. №211/22743, в частині обов'язку керівника та членів інспекційної групи при проведенні перевірки дотримуватися вимог законодавства України.

З огляду на викладене, вірним є висновок суду першої інстанції, що Держпідприємництво України видало Розпорядження № 104 в межах повноважень визначених законодавством України на підставі рішення експертно-апеляційної ради при Держпідприємництві Україна від 30.09.2014 року № 15.2. (витяг з протоколу № 11-14 від 30.09.2014), яке залишається чинним.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Вищого адміністративного суду України від 20.01.2015 року у справі № 826/9523/14 (К/800/50463/14, К/800/52405/14).

Судом першої інстанції правомірно не прийняті до уваги доводи позивача, що порядок нагляду та контролю в цій діяльності не входить до сфер регулювання Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», а відтак і до сфери контролю зі сторони Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, так як статтею 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» в редакції що діє на час прийняття оскаржуваного рішення встановлено, що дія цього Закону поширюється на всіх суб'єктів господарювання. Види господарської діяльності, не передбачені у статті 9 цього Закону, не підлягають ліцензуванню.

Також, необґрунтованим є посилання позивача на ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», так як ст. 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», крім Нацкомфінпослуг до органів, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг відносить й інші державні органи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва прийняла розпорядження від 02.10.2014 № 104 «Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг» на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії ).

Також апелянт посилається на ту обставину, що експерто-апеляційна рада при Державній служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, не правомірно зазначила в оскаржуваному розпорядженні №104, що розпорядження Нацкомфінпослуг від 28.08.2014 року № 2523 про зупинення дії ліцензії, прийнятих відносно ПАТ «СК Лемма», є таким що порушує існуючий порядок застосування відповідної санкції, як заходу впливу, при цьому позивач посилається на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.11.2014 року у справі № 826/17078/14, а тому позивач вважає, що оскаржуване розпорядження підлягає скасуванню ще й з цих підстав.

Однак, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта в цій частині зважаючи на наступне.

Так, з тексту оскаржуваного Розпорядження №104 вбачається, що воно винесено з двох підстав.

Перша підстава це те, орган ліцензування формально підійшов до призупинення дії ліцензії, не надав час на оновлення страхових активів ліцензіата, фактично цим приводячи його до фінансової неможливості поновити діяльність.

Зокрема, згідно ст. 37 Закону України «Про страхування» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг має право видавати приписи страховикам про усунення виявлених порушень вимог законодавства про страхову діяльність, а у разі їх невиконання зупиняти чи обмежувати дію ліцензій цих страховиків до усунення виявлених порушень або приймати рішення про відкликання ліцензій та виключення з державного реєстру страховиків (перестраховиків).

Відповідно до п. 2.2. Положення рішення про зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.

Та в даному випадку, до ПАТ "СК "ЛЕММА" орган ліцензування застосував обмеження дії ліцензії попереднього припису, хоча у практиці роботи Нацкомфінпослуг широко використовується саме видача приписів.

Тобто, орган ліцензування формально підійшов до призупинення дії ліцензії, не надав час на оновлення страхових активів ліцензіата, фактично цим приводячи його до фінансової неможливості поновити діяльність.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.11.2014 у справі № 826/17078/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 року, дії Нацкомфінпослуг при винесенні розпорядження Нацкомфінпослуг від 28.08.2014 року № 2523 про зупинення дії ліцензії, прийнятих відносно ПАТ «СК Лемма» без винесення попереднього припису визнано правомірними, однак, в даному випадку експерто-апеляційна рада при Державній служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва в своєму рішенні прийшла до висновку про формальний підхід Нацкомфінпослуг при винесенні розпорядження про тимчасове зупинення дії ліцензії ПАТ "СК "ЛЕММА". Вказані обставини (формальний підхід до винесення розпорядження) не були предметом розгляду по зазначеній вище справі № 826/17078/14, а тому були оцінені колегією суддів при розгляді даної справи.

Крім того, другою підставою для винесення оскаржуваного Розпорядження №104 стало та обставина, що орган ліцензування намагався змусити ліцензіата безпідставно написати заяву на перевірку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ "СК "ЛЕММА" усунуло всі порушення, що стали підставою для застосування санкції, про що повідомило Нацкомфінпослуг листом від 03.09.2014 року № 14090302 з наданням всіх необхідних доказів, в якому також просили прийняти рішення про поновлення дії всіх ліцензій ПАТ "СК "ЛЕММА".

Листом від 09.09.2014 року № 7222/13-8 Нацкомфінпослуг відмовило у поновленні дії ліцензій без проведення позапланової перевірки та запропонувало ПАТ «СК «Лемма» звернутись до Нацкомфінпослуг із заявою про проведення перевірки.

Згідно пункту 7.1 Ліцензійних умов та пункту 2.5. Положення про застосування заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги тимчасове зупинення (обмеження) дії ліцензії передбачає можливість на підставі відповідного рішення Нацкомфінпослуг відновлення права на провадження страхової діяльності у разі усунення причин, які стали підставою тимчасового зупинення дії ліцензії, без отримання нової ліцензії. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено поновлення дії ліцензій за результатами відповідних перевірок.

Згідно пункту 2.5 Правил проведення перевірок Нацкомфінпослуг серед підстав проведення позапланових перевірок відсутня така підстава, як заява ліцензіата щодо проведення позапланової виїзної перевірки (інспекції) з питань факту усунення страховиком порушень законодавства про фінансові послуги, які стали підставою для зупинення дії ліцензій.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вказані дві підстави для прийняття оскаржуваного розпорядження №104 є окремими та самостійними, а тому у відповідача в будь-якому випадку були підстави вважати, що при прийнятті розпорядження №2523 від 28.08.2014р. позивач, по-перше застосував формальний підхід до прийняття розпорядження про зупинення дії ліцензії стосовно ПАТ «СК «Лемма» та перевищив свої повноваження при відмові у поновленні дії ліцензії після усунення ліцензіатом порушень .

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваного розпорядження з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому розпорядження Держпідприємництва України від 02.10.2014 року № 104 є правомірним, а підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів не приймає до уваги також посилання апелянта та ту обставину, що оскаржуваним розпорядженням №104 грубо порушено права Нацкомфінпослуг, оскільки дане питання неодноразово було предметом розгляду Вищого адміністративного суду України, а в своїй постанові від 20.01.2015 року колегія суддів зазначила, що оскаржуваним розпорядженням не скасовано видане позивачем розпорядження, а лише зобов'язано його скасувати, в зв'язку з порушенням органом ліцензування вимог чинного законодавства України, а тому відсутній факт порушення Держпідприємництвом України прав позивача. При цьому, відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» підставами для визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність таких дій вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, та обов'язковою умовою визнання дій протиправними є також порушення у зв'язку з їх вчиненням прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Таким чином, суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та вірно застосував законодавство, що регулює ці правовідносини та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими та, відповідно, його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що хоча суд першої інстанції і зазначив про неправомірність дій позивача при винесенні розпорядження Нацкомфінпослуг від 28.08.2014 року № 2523 про зупинення дії ліцензії, прийнятих відносно ПАТ «СК Лемма» без винесення попереднього припису, однак, колегія суддів приходить до висновку про застосування в даному випадку положень ч.2 ст.200 КАС України, відповідано до якої, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 24 березня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.