Справа № 804/19260/14
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Альянсремтрактор" до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -
Представники позивача не заперечував щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Перевіркою встановлено:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Альянсремтрактор» здійснювало операції з фінансово - грошовими потоками відповідно до правочинів, які укладені в порушення ч. 1 ст. 203 ЦК України, їх зміст суперечить моральним засадам суспільства. Зазначені правочини не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (п. 5 ст. 203 ЦК України). Недодержання в момент вчинення правочину сторонами цієї вимоги є підставою недійсності правочину.
Відповідно до частини 1, 5 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215, ст. 234 Цивільного кодексу України, зазначені в акті перевірки правочини здійснені ТОВ "ВКК "Альянсремтрактор" з ТОВ "Укравтодизель", ТОВ "Днепртехноком", ПП "ВКФ "Експостач" є такими, що не підтверджують реальність здійснення господарських відносин між контрагентами, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, якими встановлено дефектність первинних документів та відсутність об'єктів оподаткування. Правочини, укладені з контрагентом порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені з метою ухилення від сплати податків.
У зв'язку з вищевикладеним, перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських відносин ТОВ "ВКК "Альянсремтрактор" з ТОВ "Укравтодизель", ТОВ "Днепртехноком", ПП "ВКФ "Експостач", їх вид, обсяг, якість та розрахунки, встановлено дефектність первинних документів та відсутність об'єктів оподаткування, в результаті чого ТОВ "ВКК "Альянсремтрактор" порушено:
- п.135.1, п. 135.2, п. 135.4, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.1 ст.137, п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, з урахуванням норм пп.14.1.36, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 371255,74 грн. у тому числі:
- п. 198.3, п. 198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, з урахуванням норм пп.14.1.36, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено суму залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 Декларації з ПДВ) за перевіряємий період всього у сумі 116 484,01 грн., в тому числі:
за листопад 2011 року - 109,01 грн.; за січень 2012 року - 116004,00 грн.;
за листопад 2013 року - 371,00 грн..
- п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, з урахуванням норм пп.14.1.36, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість всього на суму 49 014,48 грн., у тому числі.
Як вбачається з акту перевірки, позивачем з ТОВ «Укравтодизель» укладено договір поставки №31 від 31.10.2011 року, за яким ТОВ "Укравтодизель", надалі - "Продавець" в особі директора Масюк О.І. діє на підставі Статуту з одного боку, і ТОВ "ВКК "Альянсремтрактор", надалі - "Покупець" в особі директора Глушкова А.П., що діє на підставі Статуту з іншого боку, уклали цей Договір про те, що продавець зобов'язується в порядку та строки, встановлені Договором, передати товар у власність Покупцеві, в певній кількості, відповідної якості і за погодженою ціною, а останній прийняти товар і оплатити його на умовах, визначених у цьому договорі.
Сума договору становить 654,05 грн. з урахуванням ПДВ. Оплата товару здійснюється Покупцем на підставі Договору за умови 100% передплати в день підписання цього Договору. Підтвердження передачі товару Покупцеві є видаткова накладна.
На підставі бухгалтерських та податкових документів було встановлено, що TOB "ВКК "Альянсремтрактор" отримало від ТОВ "Укравтодизель" ТМЦ (запасні частини для ремонту та технічного обслуговування машин промислового призначення) на загальну суму 654,05 грн., у тому числі ПДВ 109,01 грн.
На виконання вказаного договору оформлено видаткову накладну №32 від 01.11.2011 року, №15 від 31.10.2011 року.
У жовтні 2011 року отримано запчастин на суму 654,05 грн. (Дт.бух.рах.20 "Виробничі запаси" - 545,04 грн., 644 "Податковий кредит" - 109,01 грн. Кт. бух.рах. 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками"), перераховано оплати на суму 654,05 грн. (Дт. бух. рах. 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" Кт. бух. рах. 311 "Розрахунки у національній валюті"), шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, що підтверджується платіжним дорученням №157 від 31.10.2011 у сумі 654,05 грн.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Альянсремтрактор» з ТОВ "Днепртехноком" укладено договір на закупівлю запасних частин до автотракторної техніки №ДТК-АТ від 01.06.2013 року, за яким TOB "Днепртехноком", юридична особа, належним чином зареєстрована та діюча згідно чинного законодавства України, в особі директора Василькової Ірини Василівни, що діє на підставі Статуту в подальшому іменується Продавець з однієї сторони та TOB "ВКК "Альянсретрактор" належним чином зареєстрований та діючий згідно чинного законодавства України, в особі директора Глушкова Анатолія Петровича, що діє на підставі Статуту, в подальшому іменується Покупець, з другої сторони, в контексті цього Договору Продавець та Покупець також іменуються Сторони, укладай цей Договір купівлі-продажу про те, що Продавець зобов'язується поставити Покупцю товар за ассортиментом в кількості, за ціною в строки і на умовах згідно з цим договором, а Покупець прийняти і оплатити її в термін.
На виконання вказаного договору оформлено видаткові та податкові накладні №542 від 02.10.2013 року, №1035 від 03.10.2013 року, №578 від 02.12.2013 року, №1011 від 03.01.2014 року.
Згідно документів, наданих TOB "ВКК "Альянсремтрактор" для перевірки, поставка товару здійснювалася автотранспортом постачальника, що підтверджується товарно-транспортними накладними: товарно-транспортна накладна ДТК-АТ №6 від 01.10.2013, товарно-транспортна накладна ДТК-АТ №542 від 02.10.2013, товарно-транспортна накладна ДТК-АТ №1035 від 03.10.2013.
Згідно документів, наданих TOB "ВКК "Альянсремтрактор" для перевірки, поставка товару здійснювалася автотранспортом постачальника, що підтверджується товарно-транспортними накладними ДТК-АТ №1011 від 03.01.2014.
У лютому 2014 року отримання ТМЦ не було, перераховано кредиторську заборгованість у сумі 1169,00 грн. (Дт. бух. рах. 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" Кт. бух. рах. 311 "Розрахунки у національній валюті"), шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, що підтверджується випискою банка №28 від 12.02.2014 року.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Альянсремтрактор» з ТОВ "Експостач" укладено договір поставки №б/н від 02.01.2012 року, за яким ПП ВКФ "Експостач", юридична особа належним чином зареєстрована та діюча згідно чинного законодавства України, має статус платника податку на прибуток на загальну умовах, місцезнаходження: м.Дніпропетровськ вул.Коробова б.24 кв.88, в особі директора Черкащина В.В., що діє на підставі статуту в подальшому іменується Продавець (або Виконавець) з однієї сторони та ТОВ "ВКК "Альянсретрактор" юридична особа належним чином зареєстрована та діюча згідно чинного законодавства України, має статус платника податку на прибуток на загальну умовах, місце знаходження: м.Нікополь вул.Шевченка б.148 кв.51, в особі директора Глушкова А.П. подальшому іменується Покупець, сторони уклали цей Договір про те, що Продавець зобов'язується поставити Покупцю товар (продукцію, послуги, роботи) за ассортиментом в кількості згідно письмової заявки, за ціною в строки і на умовах згідно з цим договором, а Покупець прийняти і оплатити її в термін.
На підставі бухгалтерських та податкових документів було встановлено, що ТОВ "ВКК "Альянсремтрактор" отримало від ТОВ "Експостач" ТМЦ (запасні частини для ремонту та технічного обслуговування машин промислового призначення) на загальну суму 796211,76 грн., у тому числі ПДВ 132 701,96 грн.
На виконання вказаного договору оформлено видаткові та податкові накладні: №618 від 03.01.2012 року, №691 від 04.01.2012 року, №620 від 04.01.2012 року, №692 від 05.01.2012 року, №621 від 05.01.2012 року, №693 від 06.01.2012 року, №622 від 06.01.2012 року, №694 від 10.01.2012 року, №623 від 10.01.2012 року, №695 від 11.01.2012 року, №624 від 11.01.2012 року, №696 від 12.01.2012 року, №625 від 12.01.2012 року, №697 від 13.01.2012 року, №626 від 13.01.2012 року, №698 від 16.01.2012 року, №627 від 16.01.2012 року, №699 від 17.01.2012 року, №628 від 17.01.2012 року, №700 від 18.01.2012 року, №629 від 18.01.2012 року, №701 від 19.01.2012 року, №630 від 19.01.2012 року, №702 від 20.01.2012 року, №631 від 20.01.2012 року, №703 від 23.01.2012 року, №632 від 23.01.2012 року, №704 від 24.01.2012 року, №633 від 24.01.2012 року.
У січні 2012 року отримано запчастин на суму 796211,76 грн. (Дт.бух.рах.20 "Виробничі запаси" - 663509,80 грн., 644 "Податковий кредит" - 132 701,96 грн. Кт. бух.рах. 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками"), перераховано оплати на суму 6500,00 грн. (Дт. бух. рах. 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" Кт. бух. рах. 311 "Розрахунки у національній валюті"), шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, що підтверджується випискою банка №8 від 13.01.2012 року.
Згідно документів, наданих ТОВ "ВКК "Альянсремтрактор" для перевірки, поставка товару (комплектуючих деталей) здійснювалася за рахунок ПП ВКФ "Експостач", що підтверджується товарно-транспортними накладними: товарно-транспортна накладна ЕАК№697 від 13.01.2012, товарно-транспортна накладна ЕАК№704 від 24.01.2012.
Як вбачається з акту перевірки, підставою для встановлення порушень з боку позивача стало те, що Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області при перевірці використано акти перевірки, а саме:
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Згідно п.п. 14.1.56 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.
Підпунктом 134.1.1 п. 134 ст. 134 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Відповідно до п.п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Згідно п.п. 135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи;
Відповідно до п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.
Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Із матеріалів справи вбачається, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, на підставі яких позивачем задекларовано грошові зобов'язання з податку на додану вартість (договори, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, тощо). Складені контрагентом податкові накладні відповідають вимогам законодавства України стосовно форми і порядку їх оформлення, а придбані позивачем товари та послуги використані у власній господарській діяльності, що не заперечується матеріалами перевірки.
Таким чином, зобов'язання контрагентів позивача не спричиняють цивільно-правових чи податкових наслідків для позивача, так само позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами.
Правова позиція Верховного Суду України у розглядуваній категорії спорів, відображена, зокрема, у постанові цього суду від 31.01.2011 року № 14/11 у справі за позовом закритого акціонерного товариства "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення. Так, за тотожних обставин та на підставі вказаних норм Закону Верховний Суд України дійшов висновку про те, що "чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.
Верховний Суд України у вказаному рішенні також наголосив, що такий висновок "узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності".
Також суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі "Інтерсплав проти України".
Так, у п. 37 рішення вказується: "Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови".
Відповідно до п. 38 рішення зазначено: "На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Суд приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту позивача.
Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування рішення чи окремих його положень.
Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в сумі 487,20 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова