Справа № 823/420/15
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2015-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року справа № 823/420/15

м. Черкаси

12 год. 05 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Паламара П.Г.,

при секретарі - Овсієнку О.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 - особисто, представника відповідача Гарбар Л.М. - за довіреністю, представника третьої особи Руденко Л.І. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військово-лікарської комісії УМВС України в Черкаській області, третя особа - УМВС України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з адміністративним позовом до військово-лікарської комісії УМВС України в Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо неприйняття акту №2 форми Н-1* від 25.11.2011; зобов'язати відповідача прийняти акт №2 форми Н-1* від 25.11.2011 та встановити причинний зв'язок захворювання, як травма одержана в результаті нещасного випадку, що сталася в період проходження служби при виконанні службових обов'язків, пов'язаних безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю та взяття даного нещасного випадку на облік.

Ухвалою Соснівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військово-лікарської комісії УМВС України в Черкаській області, за участю третьої особи УМВС України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії направлено за підсудністю до Черкаського окружного адміністративного суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ВЛК УМВС України вчиняє протиправні дії щодо неприйняття до розгляду акту № 2 форми Н-1* від 25.11.2011 для встановлення причинного зв'язку захворювання як травма, одержана в результаті нещасного випадку, що сталась в період проходження служби при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки у боротьбі зі злочинністю та взяття даного випадку на облік, акт № 2 форми Н-1* від 25.11.2011.

В судовому засіданні позивач зазначив, що в період проходження служби на посаді дільничного інспектора міліції Маньківського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, а саме 08.06.2010 він отримав травму під час виконання службових обов'язків в процесі застосування заходів фізичного впливу до правопорушника, у зв'язку з порушенням стану здоров'я був змушений звільнитися зі служби. Позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях по справі.

Відповідач надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що ВЛК УМВС України в Черкаській області прийнято від ОСОБА_1 копію акта Н-1 № 2 від 25.11.2011, проте на запит у порядку контролю відповідності акта вимогам наказу МВС України № 85 від 06.02.2001 від УМВС України в Черкаській області надійшла відповідь та акти НТ Н5, які складені відносно ОСОБА_1 07.03.2014, а тому підстави для встановлення причинного зв'язку травми з виконанням службових обов'язків на основі копії акту Н-1 № 2 від 25.11.2011 відсутні і просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Крім того представник відповідача зазначив, що комісією УМВС України в Черкаській області закінчено розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 у травні - червні 2010 року та акт № 2 за формою Н-1 від 25.11.2011 року скасований актом за формою Н-5 від 27.11.2014 року.

Представник третьої особи - УМВС України в Черкаській області у судовому засіданні заперечувала проти задоволення адміністративного позову, зазначивши що УМВС України в Черкаській області діяло згідно з чинним законодавством та вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого Наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346 (далі - Порядок № 1346).

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив.

З 29.08.2005 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та 29.11.2011 звільнений з органів внутрішніх справ через обмежений стан здоров'я.

В листопаді 2011 року позивач звернувся з рапортом до керівництва Маньківського РВ УМВС щодо отримання ним травми під час проходження служби у 2010 році.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 19.07.2011 №450 міститься інформація про те, що "Захворювання, ТАК, пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ".

Комісією Маньківського РВ УМВС проведено розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем та складено акти за формою Н-5* від 24.11.2011 та Н-1* № 2 від 25.11.2011.

Наказом УМВС України в Черкаській області від 29 листопада 2011 року № 335 позивач звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 "В" (через обмежений стан здоров'я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

У період з 23.01.2014 по 07.03.2014 комісією УМВС України в Черкаській області проведено розслідування випадків, які сталися у травні-червні 2010 року з позивачем, висновки якого зафіксовані у акті форми Н-5* та акті № 2 форми НТ*, згідно з якими обставини отримання травми в травні-червні 2010 року ОСОБА_1 підпадають під вимоги абз. 2 п. 3.11 Порядку № 1346, унаслідок порушення позивачем службової дисципліни, порушення п. 3.1 Порядку, а саме - негайного повідомлення безпосереднього керівника робіт чи іншої посадової особи підрозділу по факту травмування, а тому комісія визнала, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

Позивач 17.03.2014 звернувся до ВЛК УМВС в Черкаській області з направленням № 81 на медичний огляд для встановлення причинного зв'язку захворювання на момент звільнення.

Відповідачем винесена постанова № 14 від 16.04.2014 з приводу встановлення причинного зв'язку захворювань у колишнього співробітника органів внутрішніх справ ОСОБА_1, згіно якої травма, одержана в результаті нещасного випадку, не пов'язана з виконанням службових обов'язків; акт № 2 від 07.03.2014. Постанову по причинному зв'язку захворювань в свідоцтві про хворобу № 450 від 19.07.2011 ОСОБА_1 відмінено.

Позивач, не погоджуючись із фактом неприйняття до уваги акту № 2 форми Н-1* від 25.11.2011 при винесенні постанови № 14 від 16.04.2014, направив до Голови ВЛК УМВС України в Черкаській області заяву, в якій просив надати обґрунтовані причини даних дій.

Відповідач, 18.11.2014 надав відповідь на заяву ОСОБА_1, в якій зазначено, що причинний захворювань в постанові ВЛК УМВС України в Черкаській області від 16.04.2014 № 14 встановлено на основі листів ВМЗ УМВС України в Черкаській області та наданих ВЛК актів Н-5 та НТ № 2 від 07.03.2014 про нещасний випадок невиробничого характеру, що стався з позивачем з 08.06.2010.

Вважаючи, що дані дії відповідача протиправні, позивач звернувся до суду за захистом свої прав, свобод та інтересів.

Статтею 7 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1992 № 565-ХІІ встановлено, що права і обов'язки, організація роботи та структура підрозділів міліції визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до цього Закону. У своїй діяльності міліція підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України. В областях, містах, районах міліцією, крім транспортної, керують відповідно начальники головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України в області, місті, начальники міських і районних відділів (управлінь) головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України в області, місті.

Відповідно до п.п. 3.19 п. 3 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року № 1346 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України», нещасний випадок (у тому числі поранення), про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, або якщо втрата працездатності від нещасного випадку настала не одразу, незалежно від терміну, коли він стався, розслідується згідно з цим Порядком протягом місяця після одержання заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси. Питання про складання акта за формою Н-1* (НТ*) вирішується комісією з розслідування, а в разі незгоди потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси, з рішенням комісії - в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Пунктом 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, затвердженого наказом МВС України від 06 лютого 2001 року №85 (надалі - Положення про ВЛК) визначено, що військово-лікарська комісія - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі МВС з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони України, курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Відповідно до п. 2.13.7 Положення про ВЛК на штатні ВЛК органів внутрішніх справ покладається прийняття постанов, розгляд їх обґрунтованості, затвердження (незатвердження) чи скасування постанов підпорядкованих військово-лікарських комісій.

Пунктом 2.20 Положення про ВЛК надано позивачу направити запит, у разі потреби, для прийняття експертної постанови, особових і пенсійних справ, медичних документів, матеріалів службових перевірок, дізнань, а також характеристик, довідок з архіву, витягів з наказів, актів, протоколів та інших документів.

Відповідно до п 1.78.8 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001 № 85 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2001 за № 165/5356 постанови ВЛК про причинний зв'язок виносяться в таких формулюваннях: "Захворювання, ТАК, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ", якщо воно виникло в період проходження служби в органах внутрішніх справ або коли захворювання, яке виникло до служби, в період служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. З таким самим формулюванням виносяться постанови при медичному огляді осіб рядового й начальницького складу за наслідками поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні.

Відповідно до акту розслідування від 07.03.2014 форми Н-5* та акт № 2 форми НТ*, обставини отримання травми в травні-червні 2010 року ОСОБА_1 підпадають під вимоги абз. 2 п. 3.11 Порядку № 1346, унаслідок порушення позивачем службової дисципліни, порушення п. 3.1 Порядку, а саме - негайного повідомлення безпосереднього керівника робіт чи іншої посадової особи підрозділу по факту травмування, а тому комісія визнала, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

Суд зазначає, що відповідач прийняв у позивача разом із направленням на медичний огляд акт за формою Н-1* № 2 від 25.11.2011, але приймаючи постанову з приводу встановлення причинного зв'язку захворювань ОСОБА_1 взяв до уваги акт НТ № 2 від 07.03.2014.

Отже у суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача визнати протиправними дії відповідача щодо неприйняття акту №2 форми Н-1* від 25.11.2011.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Виходячи з вищенаведеного, суд зазначає, що позовні вимоги в частині зобов'язання прийняти акт №2 форми Н-1* від 25.11.2011 та встановити причинний зв'язок захворювання ОСОБА_1 буде втручанням в діяльність ВЛК УМВС України в Черкаській області, що є неприпустимим, а відтак підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині відсутні.

Крім того, представником третьої особи разом із запереченням на позов надано суду фотокопію акта розслідування нещасного випадку(у тому числі поранення), що стався у травні - червні 2010 форми Н-5* від 27.11.2014, згідно з п. 2 розділу 6 якого скасовано акти Н-5* від 24.11.2011, Н-1* № 2 від 25.11.2011, акти Н-5* від 29.11.2011, Н-1* № 3 від 24.11.2011, акти Н-5* від 07.03.2014, НТ* № 2 від 24.11. 07.03.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись ст. ст. 9, 69-71, 86, 94, 97, 122, ст. ст. 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.Г. Паламар

Повний текст постанови виготовлений 25 березня 2015 року.