Справа № 825/3726/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3726/14 Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук Л.О.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Троян Н.М., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагенства у Менському районі Чернігівської області Оліфіренко Марини Миколаївни на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх-Мена" до Державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагенства у Менському районі Чернігівської області Оліфіренко Марини Миколаївни про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року, позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагенства у Менському районі Чернігівської області Оліфіренко Марини Миколаївни про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії. Свої позовні вимоги мотивував тим, що ТОВ "Успіх-Мена" звернулося до державного кадастрового реєстратора відділу Держемагенства у Менському районі із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки площею 56,0500 га, що розташована на території Феськівської сільської ради Менського району Чернігівської області. Однак, відповідач відмовив у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру мотивуючи відмову тим, що подані документи не відповідають вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: Державний акт на право колективної власності на землю зареєстровано Менським районним відділом земельних ресурсів за номером 19 від 18.11.1995, земельна ділянка під господарськими будівлями та спорудами паюванню не підлягала і залишилась у колективній власності. На думку позивача, рішенням №РВ-014 від 05.11.2014 прийнято із непередбачених законом підстав, а тому є протиправним.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагенства у Менському районі Чернігівської області Оліфіренко Марини Миколаївни №РВ-014 від 05.11.2014 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Зобов'язано Державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагенства у Менському районі Чернігівської області Оліфіренко Марину Миколаївну внести відомості до Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки площею 56,0500 га, що розташована на території Феськівської сільської ради Менського району Чернігівської області.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою залишити позов без розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Проте, Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, 20.10.2014 року позивач звернувся до Відділу Держземагенства у Менському районі із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки площею 56,05 га, що розташована за адресою: Чернігівська область, Менський район, Феськівська сільська рада, Сільськогосподарський двір та подав наступні документи: заяву, документацію із землеустрою, електронний документ, документ про присвоєння податкового номеру та документ, що посвідчує особу.

Встановлені обставини державним кадастровим реєстратором не заперечуються.

Рішенням №РВ-014 від 05.11.2014 року державний кадастровий реєстратор відділу Держземагенства у Менському районі Оліфіренко М.М. відмовив у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768, Законом України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613 та постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру".

Згідно статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613, державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Згідно до статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про Державний земельний кадастр", документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству.

Згідно до статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа; документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Частиною третьою статті 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" зазначено, що порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 67 Порядку внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Пунктом 110 Порядку передбачено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ; 4) документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки. Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець чітко передбачив перелік документів, які подаються для здійснення державної реєстрації та вимоги до них, а також визначив повноваження державного кадастрового реєстратора на якого покладено обов'язок перевіряти подані документи на відповідність їх вимогам законодавства та за результатами перевірки в разі невідповідності - надавати заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Частиною 6 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Земельний кодекс України в редакції від 1992 року, закони України «Про форми власності на землю» та «Про власність», які на даний час уже втратили чинність, встановлювали такі форми власності на землю як державна, колективна та приватна.

На даний час Конституцією України колективна форма власності не передбачена, а Земельним кодексом України встановлено державну, комунальну та приватну форми власності на землю, про трансформацію колективної форми власності у приватну, комунальну чи державну не згадується.

У Національній кадастровій системі, яка розроблена відповідно до Порядку, функція реєстрації земельних ділянок із колективною формою власності відсутня.

Згідно п. 67 «Порядку ведення Державного земельного кадастру» внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та "Порядку ведення Державного земельного кадастру". Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Розділом II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року №5245-VI встановлено, що з набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в України вважаються розмежованими.

У державній власності залишаються усі землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу.

Згідно із ст. 84 Земельного Кодексу України, право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно пункту 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року, юридичні особи, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі №6-31Цс12, яка в силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до розділу VII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр", земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Землі, на яких розташовані господарські будівлі та двори TOB «Успіх-Мена», площа яких 56,0500 га, розташовані на земельній ділянці площею 2189,3 га, право на яку виникло до 2004 року і яка вважається сформованою незалежно від присвоєння кадастрового номера.

Згідно пункту 115 Порядку Державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно до матеріалів розпаювання частина земель колективної власності (сільськогосподарські угіддя) розпайовано і передано у власність громадян. Несільськогосподарські угіддя (земельні ділянки колективної власності під господарськими будівлями та спорудами, полезахисні лісосмуги, внутрігосподарськими і польовими шляхами паюванню не підлягали і залишились у колективній власності.

Відповідно до ст. 7 «Порядку виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)» із площі, що підлягала розподілу, виключалися деградовані, малопродуктивні, техногенно забруднені с/г угіддя, що підлягали консервації, заболочені землі та землі, на яких розміщені розвідані родовища корисних копалин загальнодержавного значення, запаси яких затверджені у встановленому законодавством порядку.

У Державний акт на право колективної власності на землю серії ЧН №0034 не було внесено зміни про межі та розміри земельної ділянки, а, отже, питання про сформованість земельної ділянки площею 56,0500 га спірне.

За Державним актом, Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Ватутіна одержало у колективну власність земельні ділянки для виробництва сільськогосподарської продукції загальною площею 2596,00 га (в тому числі: 1401,8 га - рілля; 64,1 га - багаторічні насадження; 627,5 га - сіножаті; 364,5 га - пасовища; 47,6 га - під будівлями і дворами; 21,6 га. під шляхами і прогонами; 41,5 га - ліси та інші лісовкриті площі; 16,5 га - болото; 0,7 га - відкриті землі без рослинного покриву; 10,2 га - води), та посвідчується відповідним правовстановлюючим документом - Державним актом на право колективної власності на землю серії ЧН№ 0034.

Враховуючи наведене, необхідно зазначити, що вирішення питання щодо державної реєстрації земельних ділянок право власності якої виникло до 2004 року на підставі тих чи інших документів, слід обов'язково враховувати положення законодавства, що діяло на момент виникнення певного права, та принцип дії актів законодавства в часі.

Таким чином, судом першої інстанції не надав належної правової оцінки Державному акту на право колективної власності на землю, виданому Менською районною радою народних депутатів 18.11.1995 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №19, тобто відповідно до законодавства, яке діяло на момент його видачі.

Статтею 23 Земельного кодексу України в редакції 1990 року, передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогоспо дарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

На даний час правовстановлюючий документ - Державний акт на право колективної власності на землю - є чинним, але крім, Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх-Мена» с.Феськівка Менського району Чернігівської області є й інші власники нерухомого майна, яке розміщене на спірній земельній ділянці.

Відповідно до положень Закону України «Про землеустрій» із змінами і доповненнями, внесеними від 22 травня 2003 року N858-ІУ, а саме, стаття 55, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

За Інструкцією «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсіві8.05.2010 N 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686, визначений порядок встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Так у Розділі І п. 1.2., зазначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

У роділі II п. 2.8., вказано, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: - пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; - технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); - копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; - копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності); - матеріали польових топографо-геодезичних робіт; - план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; - перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; - у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); - акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документів із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Як вбачається із технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) товариству з обмеженою відповідальністю «УСПІХ-МЕНА» для будівництва та обслуговування виробничих приміщень сільськогосподарського призначення (сільськогосподарський двір) в с.Феськівка, вул.Республіканська, 66, 69, провулок Леніна, 4, 7, 9, 11 Менського району Чернігівсько області, аркуші 39 та 40, зовнішня межа земельної ділянки площею 56,0500 га, межовими знаками встановленого зразку не закріплювалась.

Отже, технічна документація із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) товариству з обмеженою відповідальністю «УСПІХ - МЕНА» для будівництва та обслуговування виробничих приміщень сільськогосподарського призначення (сільськогосподарський двір), не відповідає правилам Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій". Закону України «Про державний земельний кадастр», Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N391/17686.

Землі, на яких розташовані господарські будівлі та двори ТОВ «Успіх-Мена», площа яких 56,0500 га, розташовані на земельній ділянці площею 2189,3 га, право на яку виникло до 2004 року і яка вважається сформованою незалежно від присвоєння кадастрового номера відповідно до розділу VII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр", форма власності чітко визначена - колективна.

У Національній кадастровій системі, яка розроблена відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, функція внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельні ділянки з колективною формою власності відсутня, так як не передбачена чинним законодавством.

Згідно п. 67 «Порядку ведення Державного земельного кадастру» внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та "Порядку ведення Державного земельного кадастру". Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр».

У Державний акт на право колективної власності на землю серії ЧН №0034 не було внесено зміни про межі та розміри земельної ділянки відповідно до матеріалів розпаювання, а, отже, питання про сформованість земельної ділянки площею 56,0500 га спірне. У колективній власності залишились не тільки господарські будівлі і двори, але й інші землі, які не підлягали розпаюванню.

Крім Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх-Мена» с.Феськівка Менського району Чернігівської області, є й інші суб'єкти нерухомого майна розміщеного на спірній земельній ділянці, які також мають право на земельні ділянки під об'єктами нерухомості, а саме, ОСОБА_3, про що свідчить договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за №1042 від 06.04.2007 року, який почав розробку Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,2408 га на території Феськівської сільської ради згідно розпорядження Менської РДА №367 від 26.07.2007 року.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагенства у Менському районі Чернігівської області Оліфіренко Марини Миколаївни - задоволити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх-Мена" до Державного кадастрового реєстратора Відділу Держземагенства у Менському районі Чернігівської області Оліфіренко Марини Миколаївни про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї постанови у повному обсязі, тобто з 24 березня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено - 23 березня 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Троян Н.М.