Справа № 826/457/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 березня 2015 року № 826/457/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу та додані до неї матеріали

за позовомОСОБА_1
доРеєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення №18330876 від 25.12.2014 та зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення №18330876 від 25.12.2014 та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги ґрунтувались на тому, що позивачем були надані необхідні документи відповідачу для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, з урахуванням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, проте, в порушення вимог законодавства відповідачем було протиправно та не обґрунтовано відмовив у державній реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що державним реєстратором було правомірно відмовлено в державній реєстрації, оскільки з наданих позивачем документів не можливо було встановити, що спірне майно квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована за іншою фізичною особою ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.03.2013 № 797348 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4. Для здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень за позивачем необхідно скасувати запис про державну реєстрацію прав та обтяжень та їх прав. Підставою для скасування запису у Державному реєстрі речових прав є рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Суд, відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши у судовому засіданні представників позивача та відповідача ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Підчас судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 березня 2014 по справі №758/9222/13-ц, яке залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25.06.2014 по справі №22-ц/796/5753/2014 було визнано незаконним та скасовано свідоцтво серії ВТА №194216, видане 10 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яким посвідчено право власності ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 19,30 кв.м., житловою площею 11,50 кв.м. та зареєстровано в реєстрі за № 1620; визнано за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) право власності, в порядку спадкування за законом, на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 19,30 кв.м., житловою площею 11,50 кв.м., після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7; витребувано на користь ОСОБА_1 із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 19,30 кв.м., житловою площею 11,50 кв.м.; стягнуто солідарно з ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення до суду в сумі 2074 грн. 17 коп.

21 серпня 2014 року позивач звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_8 від 29 серпня 2014 року було відмовлено у державній реєстрації прав на квартиру у зв'язку з наявністю запису про обтяження від 05.11.2013 року №3242180 на підставі ухвали суду №758/10164/13-ц та у зв'язку з тим, що не припинена або не скасована державна реєстрація права власності за попереднім правонабувачем ОСОБА_3 від 11.03.2013 року № 309763.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року та від 03.11.2014 року скасовані заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.08.2013 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 11 грудня 2014 року на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року та ухвали від 03 листопада 2014 року було припинено обтяження (накладення арешту) на квартиру АДРЕСА_1

14 жовтня 2014 року позивачу було видано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 довідку за № 64/01-16, відповідно до якої на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва, справа № 758/9222/13-ц від 06 березня 2014 року, про визнання незаконним та скасування свідоцтва серії ВТА №194216 від 10.10.2012 року, було виконано рішення суду та скасовано в Реєстрі нотаріальних дій відповідний запис за реєстровим номером 1620.

19 грудня 2014 року представник позивача за дорученням ОСОБА_9 звернувся із заявою до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, - на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та надано документи для проведення державної реєстрації прав.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_10 № 18330876 від 25 грудня 2014 року було відмовлено у державній реєстрації права власності на вищевказану квартиру. Підстава відмови: «подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вже зареєстровано право власності на даний об'єкт за іншою фізичною особою. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили».

ОСОБА_1 вважає рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_10 № 18330876 від 25 грудня 2014 про відмову в державній реєстрації права власності на нерухоме майно незаконним та звернувся до суду з відповідним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (Державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_10) № 18330876 від 25 грудня 2014 року про відмову у державній реєстрації права власності за мною, ОСОБА_1, на квартиру АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон №1952- IV).

Підставою для проведення державної реєстрації прав, згідно із статтею 19 Закону №1952-IV, є державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: 1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; 2) рішень судів, що набрали законної сили; 3) постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; 4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; 5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; 7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно встановлені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень" та Порядком КМ України, від 17 жовтня 2013 р. N 868 " Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" (надалі по тексту Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна. Якщо нерухоме майно розміщене в межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, державна реєстрація речових прав, облік безхазяйного нерухомого майна проводяться одним з таких органів, що обрані заінтересованою особою або уповноваженою нею особою (далі - заявник). Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії. У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього.

У відповідності до ст. 4 Закону України №1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно, крім випадків, передбачених статтею 4 1 цього Закону. Право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини) може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), в яких вони розташовані.

Відповідно до пунктів один та два частини другої статті 9 Закону №1952-IV, державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення,внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідач зазначає, що державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_10, здійснивши пошук у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, встановила, що зазначена квартира зареєстрована за іншою фізичною особою ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.03.2013 № 797348 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4.

Під час розгляду справи відповідачем надано суду копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, в якій міститься інформація, що за ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.03.2013 № 797348 зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстровано право власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 118, виданий 11.03.2013.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 березня 2014 по справі №758/9222/13-ц, яке залишено в силі Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25.06.2014 по справі №22-ц/796/5753/2014 було визнано незаконним та скасовано свідоцтво серії ВТА № 194216, видане 10 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яким посвідчено право власності ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 19,30 кв.м., житловою площею 11,50 кв.м. та зареєстровано в реєстрі за № 1620; визнано за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) право власності, в порядку спадкування за законом, на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 19,30 кв.м., житловою площею 11,50 кв.м., після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7; витребувано на користь ОСОБА_1 із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 19,30 кв.м., житловою площею 11,50 кв.м.

З рішення суду вбачається, що судом визнано за позивачем право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 19,30 кв.м., житловою площею 11,50 кв.м. та скасовано свідоцтво серії ВТА №194216, видане 10 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яким посвідчено право власності ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 19,30 кв.м., житловою площею 11,50 кв.м. та зареєстровано в реєстрі за № 1620, проте не було скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.03.2013 № 797348 зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4.

Як зазначається в Листі Верховного Суду України «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» від 01.04.2014, у разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача.

У відповідності до статті 26 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень", записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється відповідно до Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3502/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 р. за №1429/20167 (далі-Порядок № 3502/5).

Згідно з пунктом 2.1 Порядку № 3502/5, для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком. У разі ліквідації державної нотаріальної контори, зупинення або припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса заява подається до органу державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна. Заява подається щодо кожного об'єкта нерухомого майна окремо.

Пунктом 2.3 Порядку № 3502/5 зазначено, що заявник під час подання заяви пред'являє органові державної реєстрації прав або нотаріусу документи, що посвідчують його особу, визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року N 703.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку № 3502/5 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього Порядку.

Згідно з пунктами 2.10 та 2.11 Порядку № 3502/5 за результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав. Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав вносить зміни до записів, вносить записи про скасування державної реєстрації прав або скасовує записи Державного реєстру прав.

Підпунктом 1 пункту 20 Порядку № 868 зазначено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до пункту 28 Порядку № 868 державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як вбачається з облікової справи, позивач не звертався до нотаріуса або до реєстраційної служби з заявою про скасування запису про реєстрацію нерухомого майна, а саме, квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.03.2013 № 797348 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4.

В даному випадку Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_10 було правомірно встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за іншою і цей запис не скасовано відповідно до вимог Порядку, прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25.12.2014 № 18330876, оскільки подані документи не давали змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_10 в оскаржуваному рішенні зазначено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник (позивач) має подати рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили відповідно до п. 2.6 Порядку.

Підпунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зазначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави для визнання протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (Державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_10) № 18330876 від 25 грудня 2014 року про відмову у державній реєстрації права власності за мною, ОСОБА_1, на квартиру АДРЕСА_1 а отже позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за мною, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд звертає увагу на положення Постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 р. № П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов