Справа № 826/691/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 березня 2015 року № 826/691/15

Суддя Окружний адміністративний суд міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 15 серпня 2014 року №.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що висновки, зроблені відповідачем в акті про результати камеральної перевірки, суперечать нормам матеріального права, оскільки зроблені на підставі власного невірного тлумачення норм податкового законодавства щодо віднесення до іноземного доходу коштів, отриманих позивачем в результаті відчуження частки в статутному фонді юридичної особи, зареєстрованої за українським законодавством.

У судовому засідання представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. За результатами розгляду питання щодо заміни неналежного відповідача Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва на належного - Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Голосіївському районі ДФС у м. Києві). Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, керуючись приписами частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

02 лютого 2015 року через канцелярію суду представником відповідача подані письмові заперечення, в яких відповідач просив у задоволенні позову відмовити. Зауважив, що висновки Акта перевірки являються правомірними та ґрунтуються на положеннях Податкового кодексу України.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

За результатами проведення камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи -платника податків ОСОБА_2 за 2013 рік, ДПІ у Голосіївському районі ДФС у м. Києві складено акт від 01 серпня 2014 року №237/26-50-17-03-20, в якому зазначено про порушення позивачем вимог підпункту 14.1.55 пункту 14.1 статті 14, підпункту 163.1.3 пункт 163.1 статті 163, підпункту 170.11.1 пункту 170.11 статті 170 Податкового кодексу України.

Виявлення зазначених порушень стало підставою для донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб у сумі 1430320,60 грн. та відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 357580,15 грн. шляхом винесення 15 серпня 2014 року податкового повідомлення - рішення №.

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки, які стали підставою для винесення зазначеного податкового повідомлення - рішення ОСОБА_2 оскаржив його в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у м. Києві та ДФС України.

За результатами розгляду скарг платника податків листами Головного управління ДФС у м. Києві від 22 жовтня 2014 року №2392/П/26-15-10-09-25 та ДФС України від 31 грудня 2014 року №4227/П/99-99-10-01-03-14 у їх задоволенні відмовлено, а податкове повідомлення - рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками податкового органу та вважаючи їх помилковими, ОСОБА_2 звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2014 року ОСОБА_2 до ДПІ у Голосіївському районі ДФС у м. Києві було подано декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік з додатком №3 «Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з інвестиційними активами», в якому визначено суму доходу від продажу корпоративних прав (частини 99% ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» у розмірі 8415000,00 грн., суму витрат у розмірі 8415000,00 грн. та суму податку, яка підлягає сплаті у розмірі 0,00 грн.

На підтвердження наведених у додатку №3 до декларації даних ОСОБА_2 надано копії договору відступлення частки у статутному (складеному) капіталі ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» від 08 квітня 2009 року з додатковою угодою №1 до нього, квитанцій до прибуткових касових ордерів про внесення грошових коштів до статутного фонду від 5, 14 та 22 липня 2009 року, договору відступлення шляхом купівлі - продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» від 09 липня 2009 року, договору купівлі - продажу часток в статутному капіталі ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» від 14 червня 2013 року.

Зокрема, відповідно до договору купівлі - продажу часток в статутному капіталі ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» від 14 червня 2013 року позивач продав, а юридична особа «Аспра Трейд Лімітед» придбало у власність часту у статутному капіталі ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон», яка становить 99 % за 8415000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.1 договору перехід права власності на частку у товаристві від продавця до покупця відбувається з моменту укладення договору, а оплата проводиться шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунків покупця на рахунок продавця в термін до 14 червня 2016 року.

Посилаючись на положення пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, з огляду на відсутність позитивної різниці між доходом, отриманим від продажу інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, позивач зазначив у податковій декларації суму податку, яка підлягає сплаті у розмірі 0,00 грн.

Аналізуючи обґрунтованість такої позиції платника податків, суд приходить до наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010р. №2755-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.55 пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід, отриманий з джерел за межами України, - будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.

Водночас, згідно з підпунктом 14.1.54 названого пункту дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

В даному випадку, позивач отримав дохід від діяльності на території України з відчуження корпоративних прав, а саме: продаж частки в статутному фонді ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» (), а тому відсутні будь-які підстави вважати отримані позивачем кошти від відчуження корпоративних прав іноземним доходом.

В даному випадку оподаткування операцій з продажу корпоративних прав українських емітентів регулюється виключно пунктом 170.2 статті 170 ПК України.

Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, та є базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб визначено пунктом 164.2 статті 164 ПК України. Зокрема, згідно з підпунктами 164.2.3, 164.2.9 вказаного пункту такими є:

- доходи від продажу об'єктів майнових і немайнових прав, зокрема інтелектуальної (промислової) власності, та прирівняні до них права, доходи у вигляді сум авторської винагороди, іншої плати за надання права на користування або розпорядження іншим особам нематеріальним активом (творами науки, мистецтва, літератури або іншими нематеріальними активами), об'єкти права інтелектуальної промислової власності та прирівняні до них права (далі - роялті), у тому числі отримані спадкоємцями власника такого нематеріального активу;

- інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом.

В розумінні підпункту 14.1.81 пункту 14.1 статті 14 ПК України, фінансові інвестиції - господарські операції, що передбачають придбання корпоративних прав, цінних паперів, деривативів та/або інших фінансових інструментів.

Тим часом відповідно до підпункту 14.1.26 цього ж пункту статті 14 Кодексу витратами в розумінні податкового закону, є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

При здійсненні фізичними особами операцій з інвестиційними активами (зокрема, корпоративними правами) оподаткуванню підлягає інвестиційний прибуток від таких операцій, який відповідно до підпункту 170.2.2. пункту 170.2 статті 170 ПК України розраховується, як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат, на придбання такого активу з врахуванням норм підпункту 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами). Згідно з підпунктом 170.2.3 пункту 170.2 цієї ж статті Кодексу, якщо в результаті розрахунку інвестиційного прибутку за правилами, встановленими цією статтею, виникає від'ємне значення, воно вважається інвестиційним збитком.

При цьому, відповідно до підпункту 170.2.6 цього пункту Кодексу, до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року. Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року. Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу.

Послідовний аналіз зазначених правових норм дає суду підстави для висновку, що об'єктом оподаткування податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, доходи від продажу об'єктів корпоративних прав, доходи у вигляді інвестиційного прибутку від здійснення платником податку операцій з корпоративними правами, доходи від отримання в подарунок корпоративних прав, а не витрати на придбання таких корпоративних прав.

Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи документами дохід, отриманий позивачем в результаті продажу частики в статутному фонді ТОВ «Фінансова компанія «Новий регіон» дорівнює сумі витрат, понесеній платником податків для її придбання, що свідчить про помилкове нарахування податкового зобов'язання по податку на доходи виходячи з вартості проданої частки.

Такі висновку суду узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 10 червня 2014 року № К/800/5358/14.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б повністю спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Державної фіскальної служби у місті Києві від 15 серпня 2014 року № НОМЕР_1.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят дві) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник