Справа № 826/3120/15
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2015 року № 826/3120/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1
до Управління комунальної ресурсів Донецької міської ради, Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області, Донецької міської ради
прозобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась з адміністративним позовом до Управління комунальної ресурсів Донецької міської ради (далі-відповідач-1), Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області (далі-відповідач-2), Донецької міської ради (далі - відповідач-3) про стягнення на користь ОСОБА_1 з місцевого бюджету міста Донецька нараховану, але не виплачену управлінням комунальних ресурсів Донецької міської ради заробітну плату за період з 01.08.2014 по 10.11.2014 у розмірі 7145,14 грн., стягнення на користь ОСОБА_1 з місцевого бюджету міста Донецька відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., зобов'язання Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області вичнити дії щодо перерахування грошових коштів у розмірі 7145,14 грн. на користь ОСОБА_1 на р/р НОМЕР_2 у ПАТ «Укрсоцбанк», для зарахування на картковий рахунок НОМЕР_1, зобов'язання суб'єкта владних повноважень Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області у 10 - денний строк подати звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами не здійснено необхідних дій щодо перерахунку грошових коштів, а саме заробітну плату у розмірі 7145,14 грн. на рахунки позивача. Крім цього, позивач зазначає, що відповідачами завдана моральна шкода у зв'язку із своєчасною невиплатою заробітної плати у розмірі 50000,00 грн.

Відповідачі не прибули в судове засідання, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, пояснень та позиції по суті позовних вимог не надано.

В судовому засіданні 10.03.2015р. суд по справі перейшов в письмове провадження на підставі частини 6 статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Донецького міського голови від 16.05.2013 №162/к позивача було прийнято по переводу із Кіровської районної у м. Донецьку ради на посаду спеціаліста першої категорії сектора обліку комунальної власності відділу комунальної власності управління комунальних ресурсів Донецької міської ради.

Розпорядженням міського голови від 10.11.2014 №283/4к ОСОБА_1 звільнено.

Водночас, позивач зазначає, що за період з серпня по листопад 2014 року заробітна плата була виплачена лише частково та з порушенням строків її виплати та оскільки ОСОБА_1 було нараховано та не виплачено заробітну плату та матеріальну допомогу на загальну суму 7145,14 грн. остання звернулась із цим позовом до суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011 затверджено Положення про Державну казначейську службу України (надалі - Положення N 460/2011).

Відповідно до п. 1 названого Положення Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр).

Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Казначейство України є учасником системи електронних платежів Національного банку України.

Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення).

З листа Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради від 01.12.2014 №03-1205/3 вбачається, що документи на виплату заробітної плати були вчасно підготовані та сформовані відповідні реєстри для передачі їх в Управління Державної казначейської служби України в м. Донецьку. Крім цього, відповідач-1 зазначав, що ним втрачено можливість контролювати своєчасність перерахування коштів казначейською службою у зв'язку з соціально-політичною та економічною ситуацією на східній частині України.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов'язання Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області вчинити дії щодо перерахування грошових коштів у розмірі 7145,14 грн. на користь ОСОБА_1 на р/р НОМЕР_2 у ПАТ «Укрсоцбанк», для зарахування на картковий рахунок НОМЕР_1.

Крім цього, слід звернути увагу, що задовольняючи вищевказану позовну вимогу суд вважає достатнім захистом порушених прав та інтересів позивача, а тому позовна вимога про стягнення на користь ОСОБА_1 з місцевого бюджету міста Донецька нараховану, але не виплачену управлінням комунальних ресурсів Донецької міської ради заробітну плату за період з 01.08.2014 по 10.11.2014 у розмірі 7145,14 грн. не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди позивач в обґрунтування позовних вимог в цій частині посилається на те, що внаслідок неперерахування заробітної плати впродовж трьох з половиною місяців позивач зазнала погіршення стану здоров'я, не мала можливості купити необхідні ліки або звернутись до лікаря, доводилось позичати гроші на виплату за комунальні послуги та прогодувати себе та свою сім'ю.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час розгляду справи, суд враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно з п. 4 якого позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови). Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, обов'язковими умовами відшкодування шкоди з державного бюджету згідно вказаних статей є неправомірність дій відповідного органу та наявність причино - наслідкового зв'язку між такими діями та завданою шкодою.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, так як, позивачем не надано жодних змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння йому моральної шкоди. Отже позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суд прийшов до висновку щодо відмови у відшкодуванні моральної шкоди.

Відповідно до частин 1,2 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу позивача щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області у 10 - денний строк подати звіт про виконання судового рішення щодо перерахування грошових коштів у розмірі 7145,14 грн. на користь ОСОБА_1 на р/р НОМЕР_2 у ПАТ «Укрсоцбанк», для зарахування на картковий рахунок НОМЕР_1.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області вчинити дії щодо перерахування грошових коштів у розмірі 7145,14 грн. на користь ОСОБА_1 на р/р НОМЕР_2 у ПАТ «Укрсоцбанк», для зарахування на картковий рахунок НОМЕР_1.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області подати суду звіт про виконання даної постанови в термін не пізніше 5-ти робочих днів з дня набрання постановою законної сили.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.В. Амельохін