Справа № 335/7565/14-а (2-а/335/197/2014)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2015 рокусправа № 335/7565/14-а (2-а/335/197/2014)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Пасічника А.М.,

за участю:

представника відповідача: Михайловського А.С.,

представника позивача: Поліщук Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Приватного підприємства "Григ" на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2014 року у справі №335/7565/14-а за позовом Приватного підприємства "Григ" до Управління розвитку підприємництва та дозвільних послуг Запорізької міської ради, Запорізької міської ради про встановлення юридичного факту,-

ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство "Григ" звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління розвитку підприємництва та дозвільних послуг Запорізької міської ради, Запорізької міської ради про встановлення факту видачі рішення Запорізької міської ради про передачу в оренду Позивача земельної ділянки розміром 0.06 га. кадастровий номер 0:05:019:0150, по Прибережній автомагістралі в районі бульв. Шевченко, 76 в м. Запоріжжя для розташування спортивного оздоровчого комплексу.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що права Позивача в даному випадку мають бути поновлені шляхом застосування принципу мовчазної згоди, підтвердженням якої має бути судове рішення про встановлення факту видачі рішення Запорізької міської ради.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2014 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Приватне підприємство "Григ" не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та винести нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Також, заявник апеляційної скарги зазначив, що висновок суду першої інстанції щодо неможливості встановлення судом адміністративної юрисдикції факту, з посиланням на норми ст.ст 234, 256 ЦПК України є помилковим, оскільки зазначена норма не належить до цивільної юрисдикції в порядку ЦПК України як за суб'єктним складом, так і за характером спірних відносин.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі рішення Запорізької міської ради №423/27 від 26.08.1999 року та договору оренди від 16.08.2000 року у користуванні ПП фірма „ГРИГ", перебувала земельна ділянка по Прибережній автомагістралі (в районі вул. Тбіліській).

Але, вказана земельна ділянка була вилучена з користування ПП фірма „ГРИГ" для суспільних потреб на підставі рішення Запорізької міської ради від 01.08.2005 року №40 в зв'язку з будівництвом автотранспортної магістралі через р. Дніпро.

Згідно п.9 додатку до рішення Запорізької міської ради від 01.08.2005 року №40, умовою вилучення земельної ділянки та припинення прав на неї було надання позивачеві іншої земельної ділянки поза зоною будівництва.

Рішенням Запорізької міської ради від 27.12.2011 року №95/2 ПП фірма „ГРИГ" після процедури узгодження місця розташування нової земельної ділянки надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0600га по Прибережній автомагістралі (в районі б. Шевченко,76) з цільовим призначенням та видом використання під розташування спортивно-оздоровчого комплексу.

На підставі цього рішення ПП фірма „ГРИГ" розробило та погодило з усіма інстанціями проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та відповідно до ч.6 ст.123 ЗК України Запорізькою міською радою повинно було прийнято рішення про передачу земельної ділянки в оренду ПП фірма „ГРИГ".

Так, 01.11.2013 ПП фірма „ГРИГ" через міський дозвільний центр звернулося до дозвільного органу із заявою про отримання документу дозвільного характеру, а саме рішення Запорізької міської ради про передачу в оренду земельної ділянки за проектом землеустрою щодо її відведення.

Але, документ дозвільного характеру чи рішення про відмову в його видачі, надано або направлено не було.

Вважаючи ненадання документу дозвільного характеру протиправним, Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту його видачі.

Так, вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку Позивачем був обраний неналежний спосіб захисту порушених прав та інтересів, оскільки встановлення фактів є виключною компетенцією судів іншої юрисдикції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеною позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до ч.4 ст.104 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що метою адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Але, для належного та повного захисту своїх порушених прав та інтересів, особа, при поданні адміністративного позову, має сформулювати свої вимоги у відповідності з положеннями ст.104 КАС України, яким безпосередньо передбачений перелік способів захисту прав та інтересів.

Як вбачається з заявленого позову та доводів апеляційної скарги, Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту видачі рішення Запорізької міської ради.

Проте, як вбачається зі змісту ст.104 КАС України, такий спосіб захисту, як встановлення юридичного факту в адміністративному судочинстві відсутній.

Тобто, в даному випадку Позивачем був невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права.

Інші доводи апеляційної скарги, судом не беруться до уваги, оскільки з урахуванням предмету спору, вони визначаються безпідставними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Приватного підприємства "Григ", оскільки ним в даному випадку був обраний неналежний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2014 року була прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Григ"- залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2014 року у справі №335/7565/14-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко