Справа № 826/20821/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 лютого 2015 року 16:15 № 826/20821/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Пасічнюк С.В.,

за участю сторін:

представника позивача - Томкіна О.Ю.,

представника відповідача - Вдовенка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративного позову приватного акціонерного товариства «Рамбурс» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось приватне акціонерне товариство «Рамбурс» (далі - позивач, ПрАТ «Рамбурс») до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.12.2014 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в загальному розмірі 682 043,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 341 021,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки щодо порушень позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на встановлених в ході перевірки недостовірних даних, оскільки доводи податкового органу ґрунтуються саме на припущеннях, які не можуть бути самостійною підставою для зменшення підприємству бюджетного відшкодування та застосування штрафних (фінансових) санкцій, господарські операції ПрАТ «Рамбурс» із СФГ «Нива», в результаті яких заявлено бюджетне відшкодування, є реальними, спрямованими на виникнення прав та обов'язків сторін договорів, а тому прийняте відповідачем за результатами перевірки податкове повідомлення-рішення є протиправним та має бути скасованим.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування заперечень проти позову, відповідач зазначив, що для задоволення позову немає підстав, оскільки реальність вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентом відсутня. Сумніви реальності цих взаємовідносин виникають з огляду на те, що відповідачем було отримано від Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області акт про результати позапланової виїзної перевірки СФГ «Нива» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2014 р. по 30.09.2014 р. та наявністю інформації щодо відсутності у власності позивача або в оренді земельних ділянок, з використанням яких можливо було б виробити обсяг продукції, реалізований позивачу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ПрАТ «Рамбурс» зареєстроване Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією з 29.12.1994 р. та взято на податковий облік 03.06.1997 р. за № 7200/2345 в ДПІ у Шевченківському районі м. Києва.

Відповідно до Свідоцтва платника податку на додану вартість від 04.07.2013р. №200131180, видане ДПІ у Шевченківському районі м. Києва 04.07.2013 р. замість свідоцтва від 27.06.2011 р. за № 100341567 позивач зареєстрований платником ПДВ.

ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, наказу від 11.11.2014 р. № 1215, направлення від 11.11.2014 р. № 328/26-59-15-02-24 відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку достовірності декларування ПрАТ «Рамбурс», бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у сумі 959 884,00 грн., відображених у податковій декларації з ПДВ, поданій за вересень 2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт № 324/26-59-15-02-27 від 04.12.2014 року, в якому зазначено, що на порушення вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6, ст.198, п.200.1, п.200.4, ст.200 Податкового кодексу України за результатами перевірки ПрАТ «Рамбурс» завищено суму бюджетного відшкодування за вересень 2014 року у розмірі 682 043 грн.

На підставі висновків, викладених у акті перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № від 22 грудня 2014 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в загальному розмірі 682 043,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 341 021,50 грн.

Позивач вважає, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві безпідставно занижено суму бюджетного відшкодування за результатами перевірки, а також прийняла необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Підставою для заниження суми заявленого бюджетного відшкодування стало, на думку відповідача, безпідставне формування позивачем податкових зобов'язань та податкового кредиту за рахунок господарських операцій з СФГ «Нива» ().

Згідно акту перевірки, податковий орган прийшов до висновку, що СФГ «Нива» не могло виробити сільськогосподарську продукцію, яку поставило ПрАТ «РАМБУРС», рух товару, грошових коштів, активів відсутній, перевіркою встановлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з надання послуг, а тому податковий орган стверджує про завищення позивачем заявленого бюджетного відшкодування на суму 682043,00 грн.

Однак, суд, дослідивши та надавши оцінку письмовим доказам, наявним у матеріалах справи, не може погодитись з таким висновком податкового органу, з огляду на наступне.

ПрАТ «Рамбурс» здійснює переважно оптову торгівлю зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

З матеріалів справи встановлено, що в перевіряємий період позивач мав договірні взаємовідносини з СФГ «Нива» (), а саме між позивачем (Покупець) та СФГ «Нива» (Продавець) укладено наступні договори поставки сільськогосподарської продукції: від 04.08.2014 року № 1049/-(8)-14, від 08.08.2014 року № 1217/-(8)-14, від 07.08.2014 року № 1079/-(8)-14, 15.08.2014 року № 1312/-(8)-14, від 23.08.2014 року № 1416/-(8)-14, від 27.08.2014 року № 1442/-(8)-14.

Предмет договорів - поставка товару з оплатою після поставки. Товар - льон, 127 метричних тон +/-10% залікової ваги.

Умови та строки поставки - DAP. Постачальник зобов'язаний нести всі витрати щодо доставки товару до місця його поставки.

В підтвердження здійснення поставки товарів, зазначених у наведених вище договорах, та передачі постачальником товарів покупцеві, позивачем надано оригінали видаткові накладні № РН-0000001 від 04.08.2014 року, № РН-0000008 від 05.08.2014 року, № РН-0000003 від 08.08.2014 року, № PН-0000002 від 09.08.2014 року, № РН-0000004 від 09.08.2014 року, № РН-0000006 від 14.08.2014 року, № РН-0000005 від 14.08.2014 року, № РН-0000007 від 17.08.2014 року, № РН-0000009 від 17.08.2014 року, № РН-0000010 від 22.08.2014 року, № РН-0000011 від 23.08.2014 року, №РН-0000014 від 27.08.2014 року, №РН-0000013 від 27.08.2014 року; податкові накладні №1/2 від 04.08.2014 року, №8/2 від 05.08.2014 року, №2/2 від 08.08.2014 року, №3/2 від 08.08.2014 року, №4/2 від 09.08.2014 року, №6/2 від 14.08.2014 року, №7/2 від 15.08.2014 року, №9/2 від 17.08.2014 року, №10/2 від 23.08.2014 року на загальну суму 4 092 257,98 грн., в т.ч. 682 043 грн. ПДВ.

Транспортування товару супроводжувались товарно-транспортними документами №167405 від 01.08.2014 року, №167403 від 03.08.2014 року, №167404 від 03.08.2014 року, №167402 від 07.08.2014 року, №167406 від 09.08.2014 року, № 167407 від 09.08.2014 року, №167408 від 09.08.2014 року, № 167409 від 09.08.2014 року, №167412 від 13.08.2014 року, №167410 від 14.08.2014 року, №167426 від 16.08.2014 року, №167427 від 16.08.2014 року, №167428 від 16.08.2014 року, №167429 від 16.08.2014 року, №167430 від 20.08.2014 року, №167431 від 22.08.2014 року, №1674320 від 22.08.2014 року, №167433 від 22.08.2014 року, №167434 від 26.08.2014 року, №167435 від 26.08.2014 року.

Окрім того, як вбачається з досліджених судом письмових доказів у справі, на виконання умов, визначених пунктами 2.2, 3.2 Договору про виконання робіт № 2.8-01.12 від 13.01.2012 року позивачем надано до суду копії акту приймання-передачі виконаної роботи.

ПрАТ «Рамбурс» здійснило оплату за поставлений товар шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок СФГ «Нива».

Також, позивач надав суду докази на підтвердження фактичного використання придбаного у СФГ «Нива» товару у власній господарський діяльності.

Так, як підтверджується матеріалами справи СФГ «Нива» є виробником товару, який було поставило ПрАТ «Рамбурс» на виконання вищезазначених договорів поставки.

Придбаний товар у СФГ «Нива» позивачем надалі реалізовано Компанії «GLOBAL COMMODITIES AND TRADING LLP» за зовнішньоекономічним контрактом № 629/GCA/14LS від 15.08.2014 р., факт експорту товару підтверджується наявними в матеріалах справи вантажно-митними деклараціями №500060702/2014/006158 від 22.08.2014 р., №500040406/2014/004710 від 01.09.2014 р., № 500040406/2014/006526 від 04.09.2014 р. Товар поставлений покупцю морським транспортом.

Продану продукцію оплачено замовниками, що підтверджуються платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

Разом з тим, як вбачається із змісту акту перевірки, висновки про порушення позивачем норм податкового законодавства базується на відомостях акту Корсунь-Шевченківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 06.11.2014 р. №129/2200/25583505, оформленого за наслідками проведення позапланової виїзної перевірки СФГ «Нива» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2014 р. по 30.09.2014 р.

Згідно акту Корсунь-Шевченківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській області від 06.11.2014 р. №129/2200/25583505, податковим органом зазначено, що до Корсунь-Шевченківської ОДПІ оперативним управлінням Головного управління Міндоходів у Черкаській області надано пояснення, яке відібране у громадянина ОСОБА_3, який працює головою С(Ф)Г « Нива».

Зокрема, ОСОБА_3 пояснив, що приблизно з лютого 1998 року є засновником та головою СФГ «Нива», основним видом діяльності якого з початку реєстрації є вирощування зернових і технічних культур. Приблизно в лютому місяці 2013 року, будучи на сільськогосподарській виставці в м. Києві, він познайомився із ОСОБА_4, який запропонував збільшити площі земельних ділянок, на що ОСОБА_3 дав свою згоду. В подальшому, ним була підписана довіреність на ім'я ОСОБА_4, який від імені СФГ «Нива» мав представляти його інтереси з приводу оформлення та підписання цивільно-правових договорів, та інших документів. Довіреність підписувалась у присутності секретаря сільської ради с. Черепин.

Крім того, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_3 призначити директором та головним бухгалтером громадянина ОСОБА_5, на що він надав згоду, та підписав протокол зборів засновників СФГ «Нива», згідно якого було призначено ОСОБА_5 директором та головним бухгалтером підприємства і надавалось право першого підпису бухгалтерських та податкових документів.

При цьому, ОСОБА_3 зазначив, що ним особисто не укладались будь-які договори на суборенду земельних ділянок в інших регіонах країни.

Окрім того, відповідач стверджує про неможливість реального виконання договірних зобов'язань СФГ «Нива», що підтверджується відсутністю у його власності або в оренді земельних ділянок, з використанням яких можливо було б виробити обсяг продукції, реалізований позивачу.

З матеріалів справи судом встановлено, що у вказаному акті за результатами вжитих заходів щодо проведення перевірки зроблено висновок про те, що у підприємства відсутні об'єкти оподаткування по операціях з виготовлення товарів (продукції), відсутність технічних та виробничих можливостей для виробництва сільськогосподарської продукції, отже фінансово-господарська діяльність здійснюється поза межами правового поля без наміру створення правових наслідків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у т.ч. при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка, як встановлено п. 201.10 цієї ж статті, є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 Податкового кодексу України.

Згідно з вимогами п.200.1. ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст. 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Системний правовий аналіз наведених нормативних положень дозволяє дійти висновку про те, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, формування податкового кредиту з ПДВ обумовлено придбанням платником податків товарів з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності у платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів і податкових накладних.

В матеріалах справи містяться оригінали договорів, податкових накладних, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, докази оплати за поставлений товар, копії документів, що підтверджують подальшу реалізацію придбаного товару, зокрема, копії контракту, вантажно-митних декларацій.

Всі зазначені вище документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити відповідно до чинного законодавства України.

Доказів того, що первинні документи підписані неуповноваженими особами відповідачем не надано, а судом не встановлено.

Перевіркою не встановлено відсутність документів бухгалтерського і податкового обліку, необхідних для підтвердження задекларованих показників податкового кредиту по операціям з контрагентом, обов'язок ведення і зберігання яких покладено на позивача. Також перевіркою не встановлено порушень в оформленні наданих фінансово-господарських документів вимогам чинного законодавства.

Відповідачем також не було обґрунтовано належним чином і доведено у встановленому законом порядку, що угоди порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями Кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину. Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження «фіктивності» здійснених позивачем господарських операцій.

Фактичні обставини справи засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та контрагентом і правомірність нарахування податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання договірних умов.

За таких обставин, твердження, викладені в акті перевірки, спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентом фіктивними, та не можуть одночасно бути достатніми доказами неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентом.

Частиною 4 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

З матеріалів справи вбачається, що на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагент позивача, як юридична особа був внесений в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та був зареєстрований платником податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

За вказаних обставин, суд доходить до висновку про виконання позивачем усіх необхідних умов, передбачених податковим законодавством, які надають йому правові підстави для нарахування податкового кредиту, а висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства щодо неправомірності виникнення права на бюджетне відшкодування по взаєморозрахунках з вказаним контрагентом за період, що перевірявся, є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, операції позивача з контрагентом здійснені в межах його господарської діяльності є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

Надаючи оцінку встановленим відповідачем у ході перевірки обставинам, чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та на бюджетне відшкодування податку на додану вартість від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту та бюджетного відшкодування поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб. Вказана позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2014 року № К/800/13472/14.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача від 22.12.2014 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 682 043,00 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 341 021,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, під час розгляду справи належних та допустимих в розумінні ст. 70 КАС України доказів на підтвердження правомірності прийняття рішення податковий орган до суду не надав.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Рамбурс» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.12.2014 року, прийняте Державною податковою інспекцієюї у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного акціонерного товариства «Рамбурс» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн.20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 11.02.2015 року.

Суддя В.П. Шулежко