Справа № 808/912/14
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2015 рокусправа № 808/912/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Дадим Ю.М. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна", Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 р. по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" до Запорізької митниці Міністерства доходів і зборів України, головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, стягнення переплати ввізного мита,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім.А.М.Кузьміна" звернулося до суду з позовом, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товарів за шостим методом №112030000/2013/000561/2 від 09.08.2013 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №112030000/2013/00602 від 09.08.2013 за ВМД №112030000/2013/017843; стягнути з Державного бюджету України на користь ПАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" переплату ввізного мита у сумі 10 168,21 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 р. позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №112030000/2013/000561/2 від 09.08.2013 року. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112030000/2013/00602 від 09.08.2013року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, публічне акціонерне товариство "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім.А.М.Кузьміна" та Запорізька митниця Міндоходів подали апеляційні скарги, в яких позивач просить скасувати постанову суду в частині відмови в задоволенні позовних вимоги та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.03.2013 між ПАТ "Дніпроспецсталь" (покупець) і "Lintorfer Eisengiesserei GmbH" (виробник - продавець) Ратиген, Германія, укладено контракт №13130290, відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити покупцю товар відповідно до специфікацій на умовах DAP Запоріжжя у відповідності до Інкотермс 2010.

У Специфікації №1, яка є невід'ємною частиною контракту, вказано кількість товару в шт., ціну товару в Євро за штуку, а також загальну вартість товару в Євро.

На підставі Контракту №13130290 від 26.03.2013 та Додатку №1 - Специфікації №1, позивачем від Компанії "Lintorfer Eisengiesserei GmbH" отриманий товар "виливниці", країна виробництва Німеччина (далі - Товар).

Задля здійснення митного контролю та митного оформлення такого товару позивачем до відповідача 09.08.13 була подана вантажна митна декларація №112030000/2013/017823, відповідно до графи 43 якої, позивачем зазначено основний метод (перший) визначення митної вартості за ціною угоди, який передбачено ст.266, 267 Митного кодексу України, а саме заявлена митна вартість товару дорівнює 938 525,02 грн. (87 888,00 Євро), сума ввізного мита 46 926,25 грн. та сума ПДВ 197 090,25 грн. (графа 47 ВМД).

З метою підтвердження заявленої митної вартості товару до ВМД позивачем були задекларовані наступні документи: зовнішньоекономічний договір №13130290; специфікація №1 від 26.03.2013; лист №213-849; лист №11/2496; інвойс №40.926 від 26.06.2013, DELIVERY-NOTE №20.197 від 26.06.2013, сертифікат відповідності, сертифікат походження, CMR №0551135, експертна декларація №MRN 13DE73Е1; інвойс №40.938 від 27.06.2013, DELIVERY-NOTE №27.183 від 27.06.2013, сертифікат відповідності, сертифікат походження, CMR, експертна декларація №MRN 13DE87Е0; інвойс №40.968 від 04.07.2013, DELIVERY-NOTE №27.204 від 04.07.2013, сертифікат відповідності, сертифікат походження, CMR №442, експертна декларація №MRN 13DE21Е9; інвойс №40.469 від 04.07.2013, DELIVERY-NOTE №27.205 від 04.07.2013, сертифікат відповідності, сертифікат походження, CMR №264059, експертна декларація №MRN 13DE97Е6 (гр.44 ВМД та доповнення до декларації.МД-6).

Також разом з ВМД позивачем була подана декларація митної вартості товару ф. ДМВ-1, в якій митна вартість товару визначена позивачем за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

При здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості згідно п.2 ст.53 МКУ митним органом були вказані наступні розбіжності в поданих до митного оформлення документах:

- в інвойсах №40.926 від 26.03.2013; №40.938 від 27.06.2013; №40.968 від 04.07.2013; №40.969 від 04.07.2013 відсутнє посилання на додаток 31 від 26.03.2013;

- надані до митного оформлення копії МД країни відправлення не несуть цінової інформації щодо товару «виливниці».

Враховуючи раніше вказані розбіжності та той факт, що заявлені відомості повинні базуватись на об'єктивних, документально підтверджених даних, що підлягають обчисленню, відповідачем було зазначено, що для підтвердження митної вартості необхідно додатково надати згідно п.3 ст.53 МКУ наступні документи:

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

ПАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" 09.08.2013р. було ознайомлено з переліком витребуваних додаткових документів.

На вимогу митного органу згідно пункту 2 ст.53 МКУ декларантом було повідомлено, що:

- в інвойсах №40.926 від 26.06.2013 р., №40.938 від 27.06.2013 р, №40.968 від 04.07.2013 р., №40.969 від 04.07.2013 р. міститься посилання на номер контракту №13130290 від 26.03.2013, а Специфікація №1 від 26.03.2013 є по-перше єдиною Специфікацією до вищевказаного контракту, а по-друге як вказано в пункті 5 Специфікації № 1 від 26.03.2013 "Дана Специфікація являється невід'ємною частиною контракту № 13130290 від 26.03.2013, а в пункті 1 контракту 13130290 від 26.03.2013 вказано, що "кількість, ціна та вартість виливниць визначається Специфікацією", яка власне і була подана в пакеті документів для митного декларування;

- в МД країни відправлення відсутні вартісні показники через те, що форма заповнення МД не містить цієї інформації. На підтвердження в пакеті для митного оформлення було надано лист компанії Lintorfer від 17.04.2013р., де повідомляється, що відповідно до правил заповнення електронної форми ці дані вказуються, але не відображуються. Крім того, повідомлено що графа 7 кожної МД країни відправлення містить номер заказу та відвантажувальної відомості, де міститься інформація про номер контракту, його дату, вагу, серійні номери виливниць, відправника, отримувача, номер транспортного засобу перевезення тощо;

- в якості виписки з бухгалтерської інформації було надано інвойси та відвантажувальні відомості. Також зазначено, що іншої бухгалтерської інформації виробник немає, оскільки використовує лише 2 вказаних документи в своєму діловодстві. В якості каталогів, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару в пакеті для митного оформлення була надана Калькуляція вартості виливниць від 19.04.2013 наданою виробником "Lintorfer Eisengiesserei GmbH". Прайс-листів компанія немає оскільки виливниці є специфічним товаром, який виробляється за індивідуальними кресленнями, унікальність якого підтверджена листом компанії виробника, який було надано в пакеті документів для митного оформлення, і не може мати узагальненої ціни;

- в якості висновків про якісні та вартісні характеристики товару було надано висновок № 9/321 від 11.07.2013 спеціалізованої експертної організації ДП "Держзовнішінофрм" в якості підтвердження митної вартості товару;

- в якості інформації біржових організації про вартість сировини було надано звіт від 21.03.2013, який щоквартально офіційно публікує "Wirtschaftsvereinigung Stahl" "Економічна рада сталі" Німеччини про вартість 1 тони скрапу на рівні 316 євро/тонну, а саме як вказано в пункті 3 контракту 131302902 від 26.03.2013 на основі вищевказаного звіту "Lintorfer Eisengiesserei GmbH" формує ціни на виливниці.

Також, зазначено, що декларантом надані всі наявні в нього документи, ніякі інші документи на момент декларування не надаватимуться.

За результатами перевірки наданих позивачем документів для митного оформлення товару, відповідачем винесено рішення №112030000/2013/000561/2 від 09.08.2013 про коригування митної вартості товару за шостим методом.

09.08.2013 митним органом видано Картку відмови у митному оформленні товару №112030000/2013/00602 за поданою ВМД №112030000/2013/017823.

Позивач, 09.08.2013, подав митному органу нову митну декларацію №112030000/2013/017843, яку прийнято до митного оформлення, про що свідчить проставлений на ВМД штамп "Під митним контролем".

Платежі за ВМД №112030000/2013/017843 з ввізного мита становлять 57 094,46 грн.

Тобто, за декларацією №112030000/2013/017843 в результаті застосування митним органом шостого методу визначення митної вартості товару, різниця між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом склала 10 168,21 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митним органом не дотримано процедуру визначення митної вартості імпортованого товару та його митного оформлення відповідно до вимог митного законодавства, при митному оформленні товару позивачем до митного органу надані всі необхідні документи для визначення митної вартості товару, у зв'язку з чим прийняті відповідачем рішення є неправомірними. Відмовляючи в стягненні переплачених коштів, суд першої інстанції виходив з того, що контроль за правильністю обчислення декларантом митної вартості та визначення методу її обчислення відносяться до виключної компетенції митних органів, у зв'язку з чим суд не вправі підміняти митний орган, визначаючи та стягуючи надмірно сплачені кошти.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 50 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно ч.1 ст.52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від основного до другорядного (резервного)) визначення митної вартості товарів.

Як вбачається з Рішення про коригування митної вартості товарів №112030000/2013/000561/2 від 09.08.2013 року митним органом зазначено, що заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана, оскільки, виявлено, що документи, які надані до митного оформлення товару (зазначені у другій частині статті 53 Митного кодексу України) містять розбіжності. Декларант, також, відмовився від надання в повному обсязі додаткових документів згідно частини 3 статті 53 МКУ, що підтверджують митну вартість: виписку з бухгалтерської документації, прейскурантів, прайс листів фірми виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Наявність у митного органу інформації щодо митної вартості подібних товарів на рівні 1,33 EUR за 1кг для товару №1, (МД №112030000/2013/016001 від 11.07.13) призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Митна вартість може бути визнана митним органом за умови надання наступних документів: виписки з бухгалтерської документації; прейскурантів (прайс-листів) виробника товару. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не може бути застосований через те, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально, не визначені достовірно. Декларантом не подано документи, які підтверджують митну вартість, а також декларант відмовився від надання документів, що підтверджують митну вартість. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий, тому що у декларанта немає даних про вартість операцій з ідентичним товарами. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не може бути прийнятий, тому що у декларанта немає даних за вартістю операцій з побідними товарами. Метод визначення митної вартої на основі віднімання вартості не може бути прийнятий, тому що у декларанта немає даних за ціною одиниці товару, по якій найбільша партія оцінюваних, ідентичних або подібних (аналогічних) імпортних товарів продається на територію України покупцеві, а також немає відомостей по відповідних витратах. Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості (обчислена вартість) не може бути прийнятий, тому що у декларанта немає інформації щодо вартості матеріалів і витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Митна вартість товару, що імпортується, визначається із застосуванням резервного методу згідно із наявною у митного органу інформації щодо раніше визначених митних вартостей за методом 1-6 (з розрахунку 1,33 EUR за кілограм для товару №1 (МД №112030000/2013/016001 від 11.07.2013).

Згідно вимог ч.4 ст. 57 МКУ проведено процедуру консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час консультації митний орган та декларант здійснили обмін наявною у кожного з них інформацією. За результатами проведеної консультації узгоджено та прийнято рішення про визначення митної вартості за методом № 6 згідно вимог ст. 64 МКУ.

Таку позицію митного органу суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, специфікацій, виставлених інвойсів та інших документів постачальника та надано необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Проте, при прийняті рішення, Митним органом не були враховані додаткові документи, які Декларант надав на вимогу митного органу, що, фактично, є підтвердженням формального витребування відповідачем додаткових документів.

Так, митним органом не враховані надані Декларантом в якості каталогів, прейскурантів (прас-листів) виробника товару в пакеті для митного декларування Калькуляція вартості виливниць від 19.04.2013 надана виробником "Lintorfer Eisengiesserei GmbH", які підтверджують ціну контракту; обґрунтоване посилання Декларанта на інвойси та відвантажувальні відомості (Delivery-NOTE №…) які були первісно надані до митного органу, які містять всю необхідну інформацію для визначення митної вартості, зокрема кількість, тип, ціну, серійний номер (LOT) та інші дані, висновок №9/321 від 11.07.2013 спеціалізованої експертної організації ДП "Держзовнішінформ", який також підтверджує ціну контракту та визначення митної вартості за нею, а саме той факт, що виливниці які постачаються за контрактом № 13120819, специфікацією № 2 від 16.10.2012, та зазначеними інвойсами відносяться до категорії товарів, що виготовлені за спеціальним замовленням та мають особливі технологічні характеристики, звіт від 21.03.2013, який щоквартально офіційно публікує "Wirtschaftsvereinigung Stahl" "Економічна рада сталі" Німеччини про вартість 1 тони скрапу на рівні 316 євро/тонну, а саме як вказано в пункті 3 контракту 131302902 від 26.03.2013 на основі вищевказаного звіту "Lintorfer Eisengiesserei GmbH" формує ціни на виливниці.

Посилання митного органу лише на наявну в митниці інформацію щодо раніш визначених митних вартостей не є беззаперечним доказом з боку митного органу. Крім того, як свідчать матеріали справи, зазначена в Рішенні №112030000/2013/000561/2 - МД №112030000/2013/016001 від 11.07.2013 є повторно оформленою із митною вартістю визначеною за шостим методом. Поданими до митного оформлення вони були тим же Позивачем, також на підставі таких же раніш прийнятих рішень про коригування митної вартості за шостим методом, на той же товар виливниці, того ж типу та креслення, того ж виробника "Lintorfer Eisengiesserei GmbH" Ратиген, Германія поставленого тому підприємству ПАТ"Дніпроспецсталь". Фактична ж ціна за контрактом та митна вартість яку декларант (ПАТ "Дніпроспецсталь") визначав первісно на ці ж виливниці була інша, ніж митна вартість що міститься в ціновій базі ДМСУ за повторною ВМД №112030000/2013/016001.

Враховуючі вказані обставини справи, суд дійшов висновку, що дані цінової бази Державної митної служби України щодо рівня митної вартості товарів, які були ввезені позивачем, з огляду на положення частини другої статей 49, 53, 57 МК України, відповідно до яких перший метод визначення митної вартості є основним, за умови дотримання декларантом вимог щодо порядку декларування митної вартості товарів та документального підтвердження розміру митної вартості, визначеної за першим методом, не є достатніми та визначальними для висновку про недостовірність митної вартості товару та не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Отже, відповідно умовам зовнішньоекономічного контракту №13130290 на постачання виливниць, зокрема за специфікацією №1 від 26.03.2013 сторони узгодили ціни на виливниці, виходячи із ціни за 1 шт. виливниці відповідно до її типу та креслення, що становить: на виливниці типу 4,5т креслення 5101-01 - 5.509,96 EURO за 1шт.; на виливниці типу 6,5т креслення 5101-02 - 6.175,72 EURO за 1шт., на виливниці типу 3,6т креслення 5101-03 - 4.394,40 EURO за 1шт. тому що вказані виливниці виготовлюються за спеціальним замовленням та індивідуальними кресленнями.

Дана ціна товару підтверджується наданими інвойсами, сертифікатами походження, експертними деклараціями, відвантажувальними відомостями, листами компанії виробника, калькуляцією вартості виливниць від 19.04.2013, наданої виробником "Lintorfer Eisengiesserei GmbH", висновком цінової експертизи виливниць, наданий ДП "Держзовнішінформ".

Поряд з цим, при здійсненні коригування митної вартості та прийняті Рішення, митним органом було порушено вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, норми МК України та норми ст. 190 ГК та ст. 632 ЦК України. Норми законодавства встановлюють, що ціна в договорі встановлюється сторонами договору з урахуванням попиту та пропозиції існуючої на ринку купівлі-продажу товару (ст. 190 Господарського кодексу України, ст. 632 Цивільного кодексу України), тобто сторони вільні у свободі вибору узгодження ціни та механізму її визначення.

Таким чином, у відповідності до умов зовнішньоекономічного контракту, яким було узгоджено ціни на виливниці, виходячи із ціни за 1 шт. виливниці відповідно до її типу та креслення, позивачем була визначена митна вартість за основним (першим) методом визначення митної вартості - тобто митна вартість визначалась виходячи із вартості виливниці відповідного типу та кількості поставлених їх штук.

Проте, митний орган при здійсненні коригування митної вартості та прийнятті Рішення, виходив із ціни 1,33 EURO за 1кг для товару помножуючи на загальну вагу нетто (кг. Граф 35,38 ВМД).

Щодо посилань митного органу не те, що Декларант у деклараціях поданих до митного оформлення сам зазначив вагу в кг, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Декларант визначав митну вартість за першим(основним) методом тобто відповідно до умов контракту №13130290 та специфікацією №1. Вказаними документами сторони узгодили ціну виходячи із певної вартості за 1 штуку виробу, в залежності від його типу та креслення, в розрахунок ціни така складова частина як вага не входила.

Митний орган, відповідно ст. 54 МК України, здійснюючи контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час митного оформлення мав можливість впевнитися в механізмі визначення ціни та її розрахунках шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Крім того, всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів Декларантом були зазначені та підтверджені наданими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, в оформленій та наданій декларантом первісній ВМД №112030000/2013/017823 (графа 31 ВМД), так і в Рішенні №112030000/2013/000561/2 (графа 26), яке оформлював сам митний орган було чітко зазначено тип виливниць та їх кількість місць (lot/серійний номер).

Посилання відповідача у Рішенні на те, що митна вартість не може бути визнана оскільки виявлено, що документи, які надані до митного оформлення товару містять розбіжності а також що Декларант відмовився від надання в повному обсязі додаткових документів обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції враховуючи те, що раніше надані декларантом документи містили всі необхідні числові значення для визначення числового значення заявленої митної вартості - кількість та тип виливниць, їх ціну відповідно типу виливниць. Обставини та матеріали справи свідчать, що декларант не відмовлявся від надання додаткових документів, а напроти надав всі документи, можливість надання яких об'єктивно існувала у позивача на час витребування митницею, та які підтверджують митну вартість, заявлену декларантом, за методом №1 (за ціною договору).

Таким чином, обставини справи свідчать, що надані декларантом документи містили всі необхідні числові значення для визначення числового значення заявленої митної вартості - кількість та тип виливниць, ціну відповідно типу виливниць.

Посилання митного органу на те, що в наданих документах відсутня детальна інформація щодо формування ціни згідно до п. 3 контакту купівлі-продажу виливниць (сировина складова скрап ціною 300 євро; стаття сировинної складової "скрап" в калькуляції вартості відсутня; калькуляція вартості без статті "прибуток") є безпідставними, оскільки згідно п.3 Контракту, ціна на товар основана на ціні на скрап 316,00 євро/тонна на умовах поставки DDU Запоріжжя, Україна, автомобілем 21 тонна, без упаковки. Ціна буде переглядатися щокварталу згідно щомісячного звіту по ціні скрапу 2 категорії, опублікованого "Wirtschaftsvereinigung Stahl" "Економічною радою сталі".

Вказане свідчить про те, що ціна на скрап є лише складовою частиною ціни на товар, та, фактично, вартість скрапу не є тотожним вартості товару. Згідно п.1 Контракту, кількість, якість, ціна, вартість, строки та умови поставки товару визначаються Специфікаціями, які є невід'ємною частиною Контракту.

Більш того, на момент витребування додаткових документів митний орган не зазначав такі підстави як сумніви з приводу саме ціни на скрап. Документів на підтвердження цієї складової ціни не витребовував. Посилання Відповідача на сумніви з приводу саме ціни на скрап лише при судовому розгляді справи, і на те, що на підтвердження визначення митної вартості за першим методом Декларант має право надати і інші додаткові документи, в тому числі і на підтвердження ціни на скрап, судом не приймаються, тому що Декларанту на момент витребовування Митний орган чітко зазначив лише перелік витребуваних документів, вимоги щодо надання документів на підтвердження ціни скрапу митний орган Декларанту не зазначав. А тому Декларант на момент витребовування не міг мати припущення які у митного органу виникли або виникнуть сумніви, і з приводу чого - з ціни на скрап або з інших питань.

Поряд з цим, відповідно ч.12 ст. 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації. Митним органом, згідно оформленої Картки відмови №112030000/2013/000561/2, зазначено, що причиною відмови є те, що митним органом проведено коригування митної вартості та прийняте відповідне рішення про визначення митної вартості, а також відмова Декларанта у наданні додаткових документів.

Ніяких посилань на сумніви з приводу саме ціни на скрап та інші обставини в картці відмови не зазначено. Крім того, в картці відмови зазначено вимогу, виконання якої забезпечить митне оформлення та пропуск товарів через митний кордон України, а саме подання нової ВМД за митною вартістю визначеною митним органом.

Щодо посилання митного органу на те, що висновок ДП Держзовнішінформ не підтверджує заявлену митну вартість, з огляду на відсутність в ньому джерела цінової інформації; відсутності листа компанії - виробника, який враховувався при наданні висновку, та вартість якої сировини враховувалася при наданні висновку, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2001 №310 ДІАЦМЗТР "Держзовнішінформ" передано до сфери управління Міністерства економіки України.

Пунктом 6 ч. 4 Положення про Міністерство економіки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 777 від 26.05.2007, встановлено, що Міністерство економіки України: здійснює контроль за додержанням суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності вимог національного законодавства та положень міжнародних договорів України; аналізує стан розрахунків за зовнішньоекономічними операціями та розробляє пропозиції щодо вдосконалення механізму проведення зазначених розрахунків і порядку контролю за ними.

Отже, на думку суду, наданий позивачем висновок ДП Держзовнішінформ є належним доказом, що підтверджує правомірність заявленої позивачем ціни.

Отже, враховуючи суть спірних правовідносин між сторонами, колегія суддів вважає, що Митниця, під час здійснення митного оформлення товару, дійшла необґрунтованого висновку про відсутність у поданих позивачем документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів і, як наслідок, про неможливість застосування методу визначення митної вартості товару за ціною договору.

Оскільки інших аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а судом не встановлено, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Рішення про коригування митної вартості товарів №112030000/2013/000561/2 від 09.08.2013 та, відповідно Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення №112030000/2013/00602 від 09.08.2013 є протиправними та підлягають скасуванню.

Також, правильним є висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ПАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім.А.М.Кузьміна" переплату ввізного мита у сумі 10 168,21 грн., з огляду на наступне.

Порядок взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затверджений наказом Державної митної служби України, Державного казначейства України від 20 липня 2007 р. N 611/147, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 25 вересня 2007 р. за N 1095/14362, (далі - Порядок N 611/147) регламентує взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

У зв'язку з тим, що Порядком передбачено, що Митний орган на підставі заяви платника надає органу Державного казначейства України висновки про суми відшкодування митних платежів та Реєстр висновків про суми такого відшкодування, суд апеляційної інстанції зазначає, що органи казначейства повинні відшкодовувати суми надмірно сплаченого ввізного мита виключно на підставі висновків Митних органів. Тому позовні вимоги про стягнення суми бюджетного відшкодування з Державного бюджету України є передчасними.

Також слід зазначити, що з урахуванням наведеного розв'язання судом питання про стягнення надмірно сплаченої суми ввізного мита, фактично буде визначенням митної вартості ввезеного товару,а у відповідності до діючого законодавства України, судові органи своїми рішеннями не можуть підміняти інші державні органи, тому висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині є обгрунтованим.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала виготовлена 13.03.2015 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: О.О. Круговий