Справа № 804/2581/15
Суддя: Власенко Денис Олександрович
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2015 р. Справа № 804/2581/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Власенка Д.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " МК-МОНТАЖ" до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що вважає висновки перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, хибними, такими, що не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового законодавства, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення, - протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте податковим органом без достатніх на те правових підстав.
До судового засідання від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримає в повному обсязі.
Від представника відповідача також надійшло клопотання розглядати справу без його участі, а також заперечення на адміністративний позов, в яких зазначено, що перевірка позивача проведена правомірно, а оскаржуване позивачем рішення винесене в межах та у відповідності до вимог чинного законодавства України, у задоволенні позову просив відмовити.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе вирішити справу в письмовому провадженні та зазначає наступне.
За результатами перевірки складено акт №1166/22.01-34/33452566 від 15.12.2014 року (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму податку на додану вартість 505761,17 грн., в тому числі:
- у квітні 2014 року по взаємовідносинах з ТОВ «Лакі прайм» на суму податку на додану вартість 243354,67 грн.,
- у липні 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «Кійоптторг» на суму податку на додану вартість 262406,50 грн.
Суд критично ставиться до таких тверджень відповідача та стосовно того, що до перевірки не надано другий екземпляр товарно-транспортних накладних, зазначає, що жодним нормативним актом чинного законодавства України відповідачеві не надано право визначати реальність господарських операцій в залежності від оформлення транспортного документа. Відсутність документів, що засвідчують транспортування товару від контрагента до позивача або неповне їх заповнення дає підстави лише вважати про можливе порушення законодавства про автомобільний транспорт, а не податкового законодавства.
Таким чином, відсутність, неповне або неналежне заповнення товарно-транспортних накладних за операціями з окремими контрагентами не свідчить про відсутність фактичної поставки товарів за цими операціями, оскільки перевезення товарів не завжди передбачає обов'язкове оформлення товарно-транспортних накладних.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року №1232 (далі - Порядку), зустрічна звірка полягає у зіставленні даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Зустрічні звірки проводяться у суб'єктів господарювання щодо здійснення операцій, з якими під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення таких операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобов'язань.
Відповідно до підпункту 4.4 пункту 4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА України від 22.04.2011 № 236 (далі - Наказ №236), у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання (далі - Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.
За змістом вказаних вище норм права зустрічна звірка може бути проведена податковим органом у разі наявності у його розпорядженні первинних документів або надання таких документів платником податків на обов'язковий письмовий запит податкового органу, адже за своєю правовою суттю зустрічна звірка полягає у зіставленні даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється з метою документального підтвердження господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.
Таким чином, відсутність у розпорядженні податкового органу первинних документів бухгалтерського обліку однозначно унеможливлює проведення зустрічної звірки та відповідно формування будь-яких висновків, крім висновку про неможливість проведення такої зустрічної звірки.
В акті про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання лише засвідчується факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження або не підтвердження господарських відносин між платниками податків, оскільки додатком 3 до Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок чітко встановлений зразок форми акту про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, в якому не передбачено необхідність робити висновок щодо реальності (нереальності) вчинення господарських операцій.
Отже, податковий орган не мав визначених законом підстав для формування в акті від 14.08.2014 року № 2457/26-55-22-07/38952580 вищезазначених висновків, але мав підстави на складання даного акту та засвідчення у ньому факту неможливості проведення зустрічних звірок.
Також в акті перевірки зафіксовано, що станом на дату складння акту перевірки, згідно АІС «Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ наявні розбіжності між даними ТОВ «МК-Монтаж» (податковий кредит) та контрагентом ТОВ «Лакі прайм» (податкові зобовязання) у квітні 2014 року на суму 243354,67 грн. Але суд вважає безпідставним оцінювати правовідносини між позивачем та контрагентом на підставі допущеного контрагентом позивача порушення податкового законодавства, оскільки платник податків не несе і не може нести відповідальності за іншого платника, навіть, якщо вони перебували між собою у господарських взаємовідносинах.
Такі висновки відповідача прямо суперечать практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права. Зокрема, Європейський Суд у рішенні від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Відповідно до ст.ст. 46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Відповідність змісту первинних документів по операціях між ТОВ «МК-МОНТАЖ» та ТОВ «Лакі прайм» вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідачем в Акті перевірки не заперечується.
Що стосується посилань відповідача на відсутність реєстрації довіреностей на отримання товару в ТОВ «Лакі прайм» як на обставину, що спростовує факт проведення господарської операції, суд зазначає, що абз. 3 п. 13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 p. N 99, передбачена можливість здійснення відпуску ТМЦ постачальниками без довіреності, якщо одержувач цінностей за підписом керівника і головного бухгалтера підприємства або інших осіб, які уповноважені підписувати довіреності, повідомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей.
Таке повідомлення на адресу ТОВ «Лакі прайм» за № 197/02 від 01.04.2014 р. було надано, а представник ТОВ «МК-МОНТАЖ» (начальник ОМТС Зубкевич І.В.), отримуючи товар, завіряв свій підпис в екземплярах видаткової накладної печаткою підприємства.
Таким чином, порушень Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 p. N 99, при видачі товару підприємствами не допущено.
Оцінюючи дані факти, суд надає перевагу письмовим доказам (первинним документам) та поясненням позивача, а також враховує, що про реальність господарських операцій позивача з контрагентами свідчить той факт, що отримані від зазначеного контрагенту товари були реально обліковані підприємством. Достовірних фактів, які б викликали сумнів у реальності наданих послуг, у суду немає, а доказів, які б спростовували цей факт, відповідачем не надано.
Таким чином, доводи відповідача в акті перевірки про завищення позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Лакі прайм», не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Так, суд критично ставиться до тверджень відповідача, що до перевірки не надано другий екземпляр товарно-транспортних накладних, оскільки зазначене дає підстави лише вважати про можливе порушення законодавства про автомобільний транспорт, а не податкового законодавства та не свідчить про відсутність фактичної поставки товарів за цими операціями, що обґрунтовано судом вище.
Відповідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Пунктом 3.1 договору № 07/01 від 01 липня 2014 р. передбачено, що товар передається покупцю видатковою накладною або актом прийому-передачі.
Таким чином, на кожне постачання товару, оформлене видатковою накладною ТОВ «Кійоптторг», ТОВ «МК- Монтаж» отримував окрему податкову накладну, оформлену та видану платником податку, який здійснює операції з постачання товарів, що прямо передбачено п.п. 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку ТОВ «МК-Монтаж» і не може спростовувати факт вчинення господарської операції, як на те посилається відповідач.
Що стосується посилань відповідача в акті перевірки на те, що первинні документи по операціям з ТОВ «Кійоптторг» не можуть бути визнані такими, що мають юридичну силу і доказовість, оскільки не містять передбачених законом обов'язкових реквізитів, а саме як зазначено в Акті: «Надані до перевірки видаткові накладні від ТОВ «Кійоптторг» не містять інформації щодо довіреностей, на підставі яких видавалась продукція, в них відсутні посади осіб або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції».
Суд зазначає, що відповідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація щодо довіреностей, на підставі яких видавалась продукція не є обов'язковим реквізитом первинного документу.
Як видно з видаткових накладних, в усіх видаткових накладних ТОВ «Кійоптторг» біля підпису відповідальної особи вказано особу, яка відповідальна за проведення господарської оперерації - ОСОБА_3, який є керівником підприємства відповідно даних, що відображені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Таким чином, усі первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій ТОВ «МК-Монтаж» та ТОВ «Кійоптторг» відповідають вимогам, встановленим ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - містять назву документу, дату його складання та номер, адресу підприємства-постачальника, назву підприємства-покупця, в них відображений зміст, одиниця виміру, обсяг господарської операції. Видаткові накладні скріплено печаткою ТОВ «Кійопторг» та підписом відповідальної особи - директором підприємства.
Щодо податкової інформації, а саме протоколу допиту свідка, суд зазначає, що допит свідка не може вважатись в даному випадку належним та допустимим доказом нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Кійоптторг», та зазначає, що відповідно до ч.1, 3 ст. 9 Закону України «про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів, оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Отже, податковий облік формується виключно на даних бухгалтерського обліку, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів.
Протокол допиту свідка за своїм характером не є документом, на підставі якого формується податковий облік.
Протокол допиту свідка не є вироком по кримінальній справі, рішенням суду по адміністративній, цивільній, господарській справі, а відповідно взагалі не може бут доказом порушення податкового законодавча ні з боку ТОВ «Кійопторг» ні тим паче ТОВ «МК- Монтаж», як не є доказом і того, що ТОВ «МК-Монтаж» та його контрагент ТОВ «Кійоптторг» у спірних правовідносинах діяли спільно, є пов'язаними особами, були обізнані з обставинами організації господарської діяльності один одного, діяли організовано та зловмисно, маючи на меті завдати шкоди інтересам Держави, мали інший майновий інтерес, ніж виконання зобов'язань за спірним правочином, вчинені правочини об'єктивно не були потрібні для господарської діяльності ТОВ «МК- Монтаж», господарські операції за спірними правочинами були відображені лише в документообігу, а фактично не відбувалися і не спричиняли змін у структурі активів сторін.
З наведеного в Акті перевірки неможливо зрозуміти, в рамках якого кримінального провадження проводився допит, за якими фактами, якою кваліфікацією злочину та відносно кого порушено та чи є таке провадження (чи зареєстровано в реєстрі) взагалі.
До того ж, ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.
Згідно даних Єдиного державного реєстру, ОСОБА_3 є керівником ТОВ «Кійопторг», усі документи за його підписом скріплено відтиском печатки ТОВ «Кійопторг», що свідчить про схвалення цих правочинів юридичною особою, а, відповідно, у суду немає сумнівів щодо справжності його підпису в документах у ТОВ «МК- Монтаж».
Інших порушень при оформленні первинної документації відповідачем не зафіксовано.
Таким чином, доводи відповідача в акті перевірки про завищення позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Кійопторг», не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Зазначене в сукупності свідчить про необґрунтованість висновків відповідача щодо нереальності здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Лакі прайм» у квітні 2014 року та ТОВ «Кійопторг» у липні 2014 року, та, відповідно, завищення податкового кредиту по господарським операціям з цими контрагентами.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади (до яких належать органи Міністерства доходів і зборів) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Заперечуючи проти позову, відповідач, який за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень, правомірність прийнятого рішення належним чином не довів.
Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Оскільки в матеріалах справи містяться докази понесених позивачем судових витрат у розмірі 560,28 грн. сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне стягнути зазначену суму з Державного бюджету України на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-Монтаж» до Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.О. Власенко