Справа № 2а-172/12
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Справа № 9104/76155/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинка Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луцької міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2012 року у справі за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Луцької міської ради в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 15/18 від 26.10.2011 р. «Про скасування рішення міської ради від 28.04.2010 № 58/144 «Про розміщення підприємцем ОСОБА_1 торгового павільйону на АДРЕСА_1 та укладення договору особистого строкового сервітуту».

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2012 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Луцької міської ради від 26.10.2011 р. «Про скасування рішення міської ради від 28.04.2010 р. № 58/144 «Про розміщення підприємцем ОСОБА_1 торгового павільйону на АДРЕСА_1 та укладення договору особистого строкового сервітуту».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Луцька міська рада оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності, що передбачено ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України.

Підставами визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції, органу який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів .

Згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 80, 83 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування є суб'єктами права власності на землі територіальних громад, що належать до комунальної власності.

Законним розпорядником земель територіальних громад є орган місцевого самоврядування, тобто Луцька міська рада, яка в свою чергу, відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» серед інших має виключні повноваження щодо регулювання земельних відносин. Тобто, місцеві ради мають право, а не обов'язок, вирішувати питання щодо надання в користування землі.

Окрім того, між сторонами склалися господарські відносини. У спірних правовідносинах Луцька міська рада не мала статусу суб'єкта владних повноважень, а була рівноправним суб'єктом господарсько-правових відносин. Тому рішення Луцької міської ради № 15/18 від 26.10.2011 р. «Про скасування рішення міської ради від 28.04.2010 № 58/144 «Про розміщення підприємцем ОСОБА_1 торгового павільйону на АДРЕСА_1 та укладення договору особистого строкового сервітуту», яке є предметом спору по справі, не було прийнято під час здійснення управлінських функцій, а є волевиявленням представника власника майна (територіальної громади м. Луцька в особі Луцької міської ради) щодо юридичної долі цього майна.

З врахуванням наведеного, постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки Луцька міська рада не порушила прав позивача, прийнявши рішення про скасування рішення міської ради від 28.04.2010 року № 58/144 «Про розміщення підприємцем ОСОБА_1 торгового павільйону на АДРЕСА_1 та укладення договору особистого строкового сервітуту» та про розірвання договору у зв'язку із наявністю заборгованості даного підприємця.

Враховуючи викладене просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.03.2012 року.

До початку розгляду справи судом апеляційної інстанції від ОСОБА_2 поступила заява з проханням закрити провадження у справі у зв'язку із смертю ОСОБА_1, про що додано відповідне Свідоцтво серія НОМЕР_1.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і поданого клопотання, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, постанову слід визнати нечинною, а провадження у справі закрити.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.04.2010 р. Луцька міська рада прийняла рішення № 58/144 «Про розміщення підприємцем ОСОБА_1 торгового павільйону для торгівлі продовольчими товарами на АДРЕСА_1 та укладення договору строкового сервітуту», яким надала дозвіл підприємцю ОСОБА_1 розмістити малу архітектурну форму (торговий павільйон) площею 30 кв.м. для провадження підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 строком на 3 роки, на території площею 56 кв.м. для торгівлі продовольчими товарами. На виконання вказаного рішення 17.05.2010 р. між ОСОБА_1 та Луцькою міською радою був укладений договір № 39 про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми та розпочато роботи по встановленню торгового павільйону. Проте, 29.06.2010 р. Луцька міська рада своїм рішенням № 62/46 «Про скасування рішення Луцької міської ради від 28.04.2010 року № 58/144 «Про розміщення підприємцем ОСОБА_1 торгового павільйону для торгівлі продовольчими товарами на АДРЕСА_1 та укладення договору строкового сервітуту» скасувала вказане рішення № 58/144. Постановою Луцького міськрайонного суду від 31.03.2011 р., яка набрала законної сили, зазначене вище рішення відповідача № 62/46 скасовано.

23.06.2011 р. Луцька міська рада прийняла рішення № 11/4 «Про звернення прокурора міста Луцька щодо незаконної діяльності підприємця ОСОБА_1 на орендованій земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1, яким вирішила звернутися до прокурора міста Луцька з проханням провести службове розслідування щодо незаконної діяльності підприємця ОСОБА_1 на орендованій земельній ділянці загальною площею 56 кв.м., що за адресою АДРЕСА_1, з метою припинення правопорушення. Водночас, п.2 цього рішення відповідач повторно скасував своє рішення від 28.04.2010 р. № 58/144 «Про розміщення підприємцем ОСОБА_1 торгового павільйону на АДРЕСА_1 та укладення договору особистого строкового сервітуту». Постановою Луцького міськрайонного суду від 23.11.2011 р., яка набрала законної сили, рішення № 11/4 скасовано.

Однак, 26.10.2011 р. Луцька міська рада прийняла рішення № 15/18 «Про скасування рішення міської ради від 28.04.2010 № 58/144 «Про розміщення підприємцем ОСОБА_1 торгового павільйону на АДРЕСА_1 та укладення договору особистого строкового сервітуту», яким вирішено скасувати рішення міської ради від 28.04.2010 р. № 58/144 «Про розміщення підприємцем ОСОБА_1 торгового павільйону на АДРЕСА_1 та укладення договору особистого строкового сервітуту». В зв'язку з наявністю заборгованості даного підприємця вважати договір особистого строкового сервітуту розірваним в односторонньому порядку. Зобов'язати підприємця ОСОБА_1 провести демонтаж торгового павільйону на АДРЕСА_1 впродовж одного місяця, припинити користуватись територією (об'єктом благоустрою) для здійснення підприємницької діяльності, провести роботи з відновлення благоустрою місця розміщення малої архітектурної форми після її демонтажу.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. У відповідності до ч.2 ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) дано офіційне тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, ч.14 ст.46, ч.1,10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», так у п.5 мотивувальної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1- зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Крім цього судом першої інстанції встановлено, що рішення Луцької міської ради № 15/18 від 26.10.2011 р. прийнято з порушенням передбаченої Регламентом процедури розгляду питання в міській раді - без попереднього розгляду проекту цього рішення профільної постійної комісій міської ради і, відповідно без її рекомендації, так, всупереч ст.28-30 Регламенту проект оскаржуваного позивачем рішення не розглядався і не погоджувався профільною постійною комісією міської ради, не візувався визначеними ст.29 Регламенту особами.

Виходячи з вище наведеного суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Оскільки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (згідно Свідоцтва серія НОМЕР_1), а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, то відповідно апеляційна скарга задоволенню не підлягає, постанову слід визнати нечинною, а провадження у справі зарити.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 157, ст. 160, ст. 197, п. 5 ч. 1 ст. 198, ст. 203, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Луцької міської ради - залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2012 року по справі № 2а/0308/172/12 визнати нечинною, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин