Справа № 2а-11083/12/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Київ К/800/23305/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Загороднього А.Ф.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Державної податкової служби

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2013

у справі №2а-11083/12/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-Інжиніринг»

до Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд-Інжиніринг» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Гранд-Інжиніринг») звернулось до суду з позовом до Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, Західна МДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.05.2012 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 315708,75 грн., з яких 308665,00 грн. - за основним платежем, 7043,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2012 у задоволенні адміністративного відмовлено у повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2013 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2012 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 31.05.2012 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у розмірі 308606,75 грн., у тому числі основний платіж - 301565,00 грн., штрафні санкції - 7042,75 грн. 75 з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.05.2012 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у розмірі 308606,75 грн. 75 коп., у тому числі основний платіж - 301565,00 грн., штрафні санкції - 7042,75 грн. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2012 залишено без змін.

В касаційній скарзі відповідач просить частково скасувати рішення суду апеляційної інстанції та прийняти законне рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фахівцями Західної МДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Гранд-Інжиніринг» з питання фінансово-господарських операцій з постачальниками, за результатами якої встановлено порушення позивачем: ст. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, абз. 4. пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі по тексту - Закон №334/94-ВР), пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України).

За наслідками перевірки прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з наступних обставин, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону №334/94-ВР встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

У п. 138.1 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності та інших витрат.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.6 наведеної статті витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

За приписами п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до п. 138.4 та п. 138.5 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку, з урахуванням того, що датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що всі необхідні первинні бухгалтерські документи є в наявності у позивача.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону №334/94-ВР встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Доводи відповідача про нікчемність угод, укладених між позивачем та його контрагентами, апеляційним судом правомірно не прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження такого факту.

Крім того, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету зумовлює відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судом апеляційної інстанції належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Державної податкової служби відхилити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)А.Ф. Загородній