Справа № 826/563/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/563/14 Головуючий у 1-й інстанції: Бояринцева М.А. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, у якому просить зобов'язати відповідача видати довідку про заробітну плату за період з 01 січня 1994 року по 01 березня 1998 року відповідно до Порядку визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 року № 919 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Позовні вимоги мотивовані тим, позивач звернулась до відповідача за отриманням довідки про заробітну плату за вказаний вище період для призначення пенсії, однак, відповідач листом від 19.12.2011 року відмовив позивачу у видачі зазначеної довідки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду, так як позовну заяву подано поза межами шестимісячного строку звернення до суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2014 року про залишення позову без розгляду, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року зазначив, що суд першої інстанції при винесенні ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, не розглянув клопотання про поновлення строків на звернення до суду та було надано вказівку суду першої інстанції розглянути питання про поновлення строків звернення до суду з урахуванням поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2015 року позов залишено без розгляду на підставі ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, так як поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано, а судом не встановлено, а тому відсутні підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду позивачем не .

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки зазначені в ухвалі висновки не відповідають нормам процесуального права, та винести нову з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. Крім того, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з тих же підстав, що і попередня ухвала суду, яка була скасована Київським апеляційним адміністративним судом.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач протягом 2010 та 2011 років неодноразово зверталась до різних органів, в тому числі до відповідача про видачу їй довідки про заробітну плату для призначення пенсії.

Однак, листом від 19 грудня 2011 року за № 1390/0/039/98-11 Міністерство соціальної політики України повідомило позивача про відсутність підстав для видачі їй довідки про заробітну плату.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що про порушення своїх прав позивач дізналась саме 19 грудня 2011 року.

Вказана обставина не заперечується сторонами, а тому не потребують доказування в порядку ч.3 ст. 72 КАС України, відповідно до якої обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Разом з тим, до суду з вищезазначеним позовом позивач звернулась 20 січня 2014 року, а в клопотанні про поновлення строку на звернення до суду позивач зазначає, що хворіла та лікувалась дома. При цьому, позивачем надано до матеріалів справи результати досліджень та аналізи, висновки експерта, а саме: протокол ультразвукового дослідження без дати на номеру, висновок спеціаліста від 20.04.2012 року, інноваційна діагностика від 31.03.2012 року, результати досліджень від 07.03.2013 року, ультразвукове дослідження від 11.03.2013 року, від 14.03.2013 року, від 22.03.2013 року, від 15.04.2013 року, від 21.04.2013 року, 03.06.2013 року, від 15.11.2013 року.

На виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду, суд першої інстанції розглянув клопотання про поновлення строку на звернення до суду, дослідив надані позивачем документи та прийшов до висновку, що законних підстав поновлення строку звернення з адміністративним позовом немає, а тому позовну заяву слід залишити без розгляду, так як ч. 2 ст. 99 КАСУ передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Відповідно до вимог статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

В разі пропущення позивачем зазначеного строку, суд, керуючись положеннями статті 100 КАС України, залишає вказаний позов без розгляду. Однак, тільки в разі, якщо за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до положень статті 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Так, звернувшись до суду з позовом наприкінці січня 2014 року позивач посилається на обставини, що в січні 2012 року помер її батько, а в березні 2012 року вона захворіла та лікувалася до середини 2013 року.

Однак, суд першої інстанції обґрунтовано зазначає, що в матеріалах справи містяться лише результати досліджень та аналізів, висновки експерта, однак, відсутні лікарняні листи про госпіталізацію позивача чи її перебування на стаціонарному лікуванні в лікарні. Тобто, позивачем не надано документів в підтвердження об'єктивних причин неможливості звернутися до суду за захистом свого права в межах строків звернення до суду.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що результати досліджень та аналізи, висновки експерта, які наявні в матеріалах справи, а саме: протокол ультразвукового дослідження без дати на номеру, висновок спеціаліста від 20.04.2012 року, інноваційна діагностика від 31.03.2012 року, результати досліджень від 07.03.2013 року (результати здачі аналізів крові та сечі), ультразвукове дослідження від 11.03.2013 року, від 14.03.2013 року, від 22.03.2013 року, від 15.04.2013 року, від 21.04.2013 року, 03.06.2013 року, від 15.11.2013 року жодним чином не свідчать про перебування позивача на лікуванні, в тому числі про її госпіталізацію.

Так, всі зазначені вище документи свідчать лише про проведення діагностики органів, а не знаходження позивача на лікуванні.

Разом з тим, будь-яких доказів про перебування позивача на стаціонарному лікуванні, її госпіталізацію ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач протягом 2012 року ще двічі, а саме у квітні 2012 року (а.с.125) та липні 2012 року(а.с.128) зверталась до відповідача з вимогою надати довідку про заробітну плату для призначення пенсії, при цьому, до суду з даною позовною заявою в зазначений період вона не звернулась. Дана обставина свідчить про об'єктивну можливість позивача на той час звернутися до суду з позовною заявою, а тому зазначені нею причини пропуску строків звернення до суду не можуть вважатися поважними.

Тому, суд першої інстанції правомірно не прийнято до уваги доводи позивача відносно того, що вона не мала фізичної можливості звернутися до суду в межах шестимісячного строку не підтверджено матеріалами справи.

Крім того, слід зазначити, що перебування позивача на керівних посадах за час трудової діяльності свідчить про юридичну та правову грамотність позивача та її обізнаність про наслідки несвоєчасного звернення до суду.

Таким чином, суд першої інстанції зазначив, що обґрунтувань щодо поважності причин пропуску встановленого законом процесуального строку для звернення до адміністративного суду та доказів, які б їх підтверджували, позивач суду не надав, а тому підстав для його поновлення у суду немає.

У відповідності до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поважних причин пропуску строків звернення до суду не встановлено, а тому підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду та враховуючи дату подачі даного адміністративного позову позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 196, 199, 204, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 24 березня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.