Справа № 813/4328/14
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 р. Справа № 876/11563/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю представників: позивача Сагатого В.Р., відповідача Каранця Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року у адміністративній справі №813/4328/14 за позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» звернулось до суду із позовною заявою до Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу №311 від 15.04.2014 року ГУ Міндоходів у Львівській області; визнання протиправними дій ГУ Міндоходів у Львівській області щодо вручення наказу №311 від 15.04.2014 року ГУ Міндоходів у Львівській області неуповноваженій особі ДП «Укрспирт», а саме старшому бухгалтеру Струтинського місця провадження діяльності Державного підприємства «Укрспирт» Кусмині З.І. і використання документів які були відсутні на МПД «Струтин» та слугували підставою для складання акту перевірки від 17.04.2014 року, а саме наказ №14 від 20.01.2014 року, наказ №22 від 22.01.2014 року, наказ №46 від 10.02.2014 року, наказ № 56 від 12.01.2014 року, наказ № 70 від 21.02.2014 року, ТТН № 26/22 від 11.02.2014 року, ТТН №26/23 від 12.02.2014 року, ТТН 26/25 від 13.02.2014 p., ТТН № 26/8 від 25.01.2014 p., ТТН №/ 26/11, ТТН № 26/6, ТТН №26/3, ТТН №26/26 від 14.01.2014 року, ТТН №26/30 від 28.02.2014 p., ТТН №26/34 від 08.03.2014 p.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ №311 від 15.04.2014 року ГУ Міндоходів у Львівській області. Визнано протиправними дії ГУ Міндоходів у Львівській області щодо вручення наказу №311 від 15.04.2014 року ГУ Міндоходів у Львівській області неуповноваженій особі ДП «Укрспирт», а саме старшому бухгалтеру Струтинського місця провадження діяльності Державного підприємства «Укрспирт» Кусмині З.І. і використання документів які були відсутні на МПД «Струтин» та слугували підставою для складання акту перевірки від 17.04.2014 року, а саме наказ №14 від 20.01.2014 року, наказ №22 від 22.01.2014 року, наказ №46 від 10.02.2014 року, наказ №56 від 12.01.2014 року, наказ № 70 від 21.02.2014 року, ТТН №26/22 від 11.02.2014 року, ТТН №26/23 від 12.02.2014 року, ТТН 26/25 від 13.02.2014 p., ТТН № 26/8 від 25.01.2014 p., ТТН №/ 26/11, ТТН № 26/6, ТТН №26/3, ТТН № 26/26 від 14.01.2014 року, ТТН №26/30 від 28.02.2014 p., ТТН №26/34 від 08.03.2014 p. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» судовий збір в сумі 73,08 грн.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема ст.81 Податкового кодексу України та невірним встановленням обставин у справі. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного розгляду замінено відповідача Головне управління Міндоходів у Львівській області на правонаступника Головне управління Державної фіскальної служби у Львівської області, представник якого апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Відповідачем, 15.04.2014 року прийнято наказ №311 «Про проведення фактичної перевірки ДП «Укрспирт».

Вказаний наказ, згідно преамбули, виданий з метою посилення контролю за виробництвом та обігом спирту етилового, на виконання завдання Міністерства доходів і зборів України від 14.04.2014 року №8792/7/99-99-21-01-17 «Про проведення перевірок», на підставі підпункту 75.1.3 статті 75 та підпункту 80.2.5 статті 80 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, статті 16 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», відповідно до Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого указом Президента України від 18.03.2013 №141/2013.

Згідно вказаного наказу відповідачем проведено фактичну перевірку дотримання вимог законодавства щодо відвантаження спирту на ДП «Укрспирт» код за ЄДРПОУ - 37199618 за адресою місця провадження діяльності: Львівська область, Золочівський район с. Струтин, вул. Солтівського 2., про що 17.04.2014 року складено акт №13/56/2100/37199618 у якому зроблено висновок про порушення позивачем п. 230.15 ст. 230 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями); ст. 14 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із внесеними змінами та доповненнями); п.3 та п.6 постанови від 29.08.2002 року №1266 «Про затвердження порядку виробників і покупців спирту та здійснення контролю за його обігом».

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що дії відповідача є протиправними та суперечать податковому законодавству.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з приписами частини 1 статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Крім цього, відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Однією з вимог принципу верховенства права є захист від свавілля, і це означає, що втручання у права людини повинно підлягати ефективному контролю. Щонайменше це має бути судовий контроль, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури (п. 55 рішення від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини»). У зв'язку із судовим контролем важливою є вимога про доступ до суду. Серед іншого, вона означає, що з юрисдикції судів не можна вилучати будь-які позови, так само не можна надавати певним категоріям осіб імунітети від судових позовів (п. 65 рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства»).

Крім іншого, у справі «Олссон проти Швеції» зазначається, що для забезпечення відповідності принципу верховенства права необхідне існування у внутрішньому праві відповідних заходів захисту проти довільного втручання публічної влади у здійснення права (пункт 61 рішення від 24.03.88 року у справі «Олссон проти Швеції»).

Відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника.

Згідно положень вищевказаної практики Європейського Суду з прав людини, Суд оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, звертає увагу на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Органи державної податкової служби мають право згідно п.75.1 ст.75 ПК України, проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до п. 75.1.3 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Водночас, порядок проведення фактичної перевірки регулюється ст. 80 ПК України, відповідно до п. 80.2 та 80.2.5. яких, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: - отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (п. 80.2.5. ПК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано представником відповідача, що спірний наказ не містить жодних посилань на отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення позивачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, що б було підставою для видання спірного наказу та проведення фактичної перевірки позивача.

Згідно п. 80.2 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Судом з матеріалів справи встановлено, що спірний наказ про проведення перевірки та направлення на перевірку вручені старшому бухгалтеру Кусмині З.І., проте жодних доказів того, що вказана особа є уповноваженим представником підприємства (позивача) матеріали справи не містять, і такі відповідачем суду не надані.

Також судом встановлено, що висновки акта перевірки відповідачем зроблено з урахуванням наказу № 14 від 20.01.2014 року, наказ №22 від 22.01.2014 року, наказ №46 від 10.02.2014 року, наказ №56 від 12.01.2014 року, наказ №70 від 21.02.2014 року, ТТН №26/22 від 11.02.2014 року, ТТН № 26/23 від 12.02.2014 року, ТТН 26/25 від 13.02.2014 p., ТТН №26/8 від 25.01.2014 p., ТТН №/ 26/11, ТТН № 26/6, ТТН №26/3, ТТН № 26/26 від 14.01.2014 року, ТТН № 26/30 від 28.02.2014 p., ТТН №26/34 від 08.03.2014 p., проте такі накази та ТТН на момент проведення перевірки були відсутні на підприємстві та ненадані і суду під час розгляду справи, що унеможливлює з'ясування наявності чи відсутності погоджень відпуску продукції представником на акцизному складі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем внесено в акт перевірки документи, що не були надані їм для огляду та на підставі відсутніх документів складено акт про ніби - то виявлене порушення та як наслідок зроблено відповідні висновки про порушення.

Щодо необхідності проведення перевірки, то висновки суду першої інстанції також є вірними з огляду на наступне.

Відповідно до рапортів представника Золочівської ОДПІ на акцизному складі Струтинського МПД ДП «Укрспирт» від 21, 24, 28 січня, 13, 14, 28 лютого, 11 березня 2014 року ОСОБА_5 до управління контролю за обігом та оподаткування підакцизних товарів, та до начальника Золочівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області надходили повідомлення про накази про перевезення ДП «Укрспирт» та його перевезення згідно наказів між МПД цього підприємства, зокрема з Струтинського МПД ДП «Укрспирт».

ОСОБА_5 викликаний до суду у якості свідка підтвердив, що був обізнаний стосовно всіх вказаних перевезень, наказів про це та із супроводжуючими документами, фіксував відомості про відвантаження спирту у відповідному журналі, і повідомляв про це керівництво.

Таким чином, відповідач повністю володів інформацією щодо вищезазначених перевезень спирту з Струтинського на інші МПД ДП «Укрспирт» і необхідності встановлювати такі факти у спосіб окремої перевірки у відповідача не було.

Щодо вручення наказу на перевірку та проведення перевірки, то свідок старший бухгалтер Струтинського МДП ОСОБА_6 зазначила, що 16 квітня 2014 року в кінці робочого дня на прохідну Струтинського МПД прибули головні державні ревізори ГУ Міндоходів у Львівській області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і вручили їй наказ на перевірку від 15 квітня 2014 року №311 та направлення на перевірку від 15 квітня 2014 року №№115 ,116.

Наступного дня, тобто всупереч вимогам наказу про строки перевірки з 16 по 18 квітня 2014 року, а саме 17 квітня 2014 року перевіряючи прибули на МПД із своїми копіями товарно - транспортних накладних і попросили ОСОБА_6 їх завірити. Тобто вказані копії не вироблялись на МПД, проте внаслідок впливу ревізорів завірялись саме бухгалтером Струтинського МПД. Відразу після завірення вказаних копій, бухгалтеру вручили акт про проведення перевірки.

Судом першої інстанції зазначено що відповідач не заперечив щодо зазначених показів свідка, тому вказані перевірочні дії на думку суду, носять формальний характер.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року у адміністративній справі №813/4328/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 24.03.2015р.