Справа № 826/16926/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Імпостач-ЛПТ" до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Приватне підприємство «Імпостач-ЛПТ», звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо відмову у прийнятті поданих ПП «Імпостач-ЛПТ» податкових декларацій з податку на додану вартість за серпень 2014 року р/н від 13 вересня 2014 року, р/н від 18 вересня 2014 року та р/н від 18 вересня 2014 року;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийняти подані ПП «Імпостач-ЛПТ» податкові декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року р/н від 13 вересня 2014 року, р/н від 18 вересня 2014 року та р/н від 18 вересня 2014 року днем їх фактичного отримання Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо відмову у прийнятті поданих ПП «Імпостач-ЛПТ» податкових декларацій з податку на додану вартість за серпень 2014 року № від 13 вересня 2014 року, № від 18 вересня 2014 року та № від 18 вересня 2014 року та вважати прийнятими та зареєстрованими податкові декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року Приватного підприємства «Імпостач-ЛПТ», а саме: податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року № від 13 вересня 2014 року прийнятою та зареєстрованою 13 вересня 2014 року о 18:909:28; податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року № від 18 вересня 2014 року прийнятою та зареєстрованою18 вересня 2014 року о 10:13:53; податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року № від 18 вересня 2014 року прийнятою та зареєстрованою18 вересня 2014 року о 16:33:17. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з помилковим застосуванням норм матеріального та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились с удове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Приватне підприємство «Імпостач-ЛПТ» є юридичною особою, яка зареєстрована 06 червня 2014 року за № 1 032151 відділом державної реєстрації Юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільського району реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві за адресою: 04136, м. Київ, вул.Маршала Гречка, буд.13, офіс 705.

18 червня 2014 року між Приватним підприємством «Імпостач-ЛПТ» та Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві укладено Договір № 180620141 про визнання електронних документів, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з ПДВ та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) до ДПІ засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

13 вересня 2014 року та 19 вересня 2014 року Приватним підприємством «Імпостач-ЛПТ» засобами електронного зв'язку надіслало до ДПІ у Подільському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві податкові декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року № , № та № .

Проте, відповідач, листами № 8911/10/26-56-18-03-05 від 18 вересня 2014 року та № 2700/10/18-03-15-26-56 від 22 вересня 2014 року повідомив ПП «Імпостач-ЛПТ» про відмову у прийнятті зазначених вище податкових декларацій з мотивів, що в них зазначено відомості, які не одповідають дійсності, а саме - вказано податкову адресу, за якою позивач не знаходиться.

Разом з тим, згідно квитанцій № 2 податкові декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року, доставлені та прийняті контролюючим органом 13 вересня 2014 року о 18:909:28, 18 вересня 2014 року о 10:13:53 та 18 вересня 2014 року о 16:33:17.

Позивач вважає дії податкового органу щодо невизнання податкових декларацій такими, що суперечать вимогам чинного податкового законодавства.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги прийшов до висновку, що відповідач, відмовляючи в прийнятті декларацій діяв не на підставі своїх повноважень та не у спосіб, встановлений чинним законодавством України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок подання податкової декларації до органів державної податкової служби регулюється статтею 49 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби.

Імперативний характер наведеної норми означає, що податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України (особисто або через представника, поштою чи засобами електронного зв'язку).

Практична реалізація процедури прийняття податкової декларації визначається пунктами 49.8 та 49.9 статті 49 Податкового кодексу України.

Як передбачено нормою абзацу першого пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України; 2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.

При цьому, як встановлено пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо), забороняється.

Водночас Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України. У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Натомість замість письмового повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації платника податків останньому направлено лист, у якому повідомлено, що у відповідності до п. 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова звітність складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією.

У свою чергу, згідно з пунктом 49.12 статті 49 Податкового кодексу України, у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право: - подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; - оскаржити рішення органу державної податкової служби у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що стадія прийняття податкової декларації органом державної податкової служби є, по суті, формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник податкового органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. При цьому підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в листах ДПІ у Подільському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві № 8911/10/26-56-18-03-05 від 18 вересня 2014 року та № 2700/10/18-03-15-26-56 від 22 вересня 2014 року контролюючим органом зазначено підставу неприйняття податкової декларації - відсутність позивача за місцезнаходженням. Також зазначено, що відповідно до реєстраційних даних ПП «Імпостач-ЛПТ» на момент подачі звітності має стан 9 (направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням).

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців регулює Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

За визначенням частини 1 статті 1 цього Закону, Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - це автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Згідно пункту 45.2. статті 45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Матеріали справи містять Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 29 вересня 2014 року, згідно якого місцезнаходженням юридичної особи - ПП «Імпостач-ЛПТ» є 04136, місто Київ, Подільський район, вул. Маршала Гречка, будинок 13, офіс 705. яка і була зазначена у деклараціях.

Також слід зазначити, що дана адреса є незмінною з моменту державної реєстрації ПП «ІМПОСТАЧ-ЛПТ».

При цьому, суд першої інстанції правомірно зазначає, що відповідачем на підтвердження вищезазначеного доказів не надано. Надана службова записка «щодо відпрацювання ризикового СГД за серпень 2014 року» про неможливість встановлення офісного приміщення ПП «Імпостач-ЛПТ» за адресою 04136, місто Київ, Подільський район, вул. Маршала Гречка, будинок 13, офіс 705 та неможливість встановлення директора підприємства ОСОБА_2 не підтверджує відсутність ПП «Імпостач-ЛПТ» за адресою 04136, місто Київ, Подільський район, вул. Маршала Гречка, будинок 13, офіс 705 та не є належним доказом в розумінні статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто, в даному випадку податковий орган посилається на службову записку, однак, відсутність підприємства за місцезнаходженням може бути підтверджено лише таким записом у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що державним реєстратором Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців не вносився запис про відсутність ПП «ІМПОСТАЧ-ЛПТ» за його місцезнаходженням.

Також, наявність чи відсутність посадових осіб за місцезнаходження ПП «Імпостач-ЛПТ» не впливає на розгляд справи, оскільки дана обставина не стосується порядку подання податкових декларацій і не визначена законом як підстава для її не прийняття.

Контролюючим органом не надано доказів ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції про відсутність позивача за місцезнаходженням.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно зазначає, що посилання відповідача на присвоєний позивачу стан - "відсутній за своїм місцезнаходженням" не відповідають дійсності і спростовуються наданими позивачем випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та іншими матеріалами справи, які свідчать, що офіційним зареєстрованим місцезнаходженням позивача є адреса, вказана ним у податковій декларації.

Слід також зазначити, що зазначена обставина не впливає на показники поданої позивачем декларації, не призводить до неможливості або ускладнення перевірки податковим органом зазначених у ній даних, та є не підставою для невизнання спірної декларації документом податкової звітності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вказану в листах відповідача недоліки декларацій, що слугували, на думку відповідача, підставою для відмови у прийнятті зазначених вище податкових декларацій не перешкоджають ідентифікації його як платника податків та не є перешкодою для формування показників податкової звітності та їх подальшої перевірки податковим органом.

А відтак зазначений в листах дефект було неправомірно розцінено відповідачем як недолік заповнення податкової звітності, що може слугувати підставою для її неприйняття згідно з викладеними законодавчими положеннями.

Слід також зазначити, що зазначена обставина не впливає на показники поданої позивачем декларації, не призводить до неможливості або ускладнення перевірки податковим органом зазначених у ній даних, а відтак відсутні підстави для невизнання спірної декларації документом податкової звітності.

Таким чином, оскаржене рішення відповідача не відповідає вимогам ст. ст. 48 - 49 Податкового кодексу України.

Аналогічна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в постанові від 12.01.2015 року у справі № К/800/53150/13 (2а/0470/2350/11).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, недоведена правомірність та обґрунтованість вичинених ним дій з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та вірно застосував законодавство, що регулює ці правовідносини, та позовні вимоги законні обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

При цьому апеляційні скарги не містять посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявниками в апеляційних скаргах були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційних скаргах процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційні скарги залишаються без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 23 березня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.