Справа № 760/24495/14-а
Суддя: Демидовська А. І.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а-21/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Демидовської А.І.

при секретарі - Ковальчуку В.Л.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду Солом'янського району міста Києва про здійснення нарахування щомісячної матеріальної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2014 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить: зобов'язати Управління пенсійного фонду Солом'янського району м. Києва здійснювати нарахування щомісячної матеріальної допомоги, як дитині війни, в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з 01.11.2010 року, та виплатити заборговану суму.

Адміністративний позов мотивований тим, що ОСОБА_1 народилася 1945 року і на час Великої Вітчизняної війни перебувала перебувала на території окупованої німцями, то відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відноситься до категорії «Діти війни», відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (далі по тексту - ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»), що набрав чинності з 01 січня 2006 року, має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Проте, нарахування відповідно до Закону проводяться не в повному обсязі. Відповідач на його звернення надав відмову у проведенні такого перерахунку та виплаті в повному обсязі 30% надбавки. Також зазначив, що бездіяльність відповідача грубо порушила його законні права, позбавила права отримувати щомісячну доплату до пенсії в належному розмірі, що свідчить про нехтування правами громадян з боку відповідача. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано неконституційним положенняЗакону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» в частині, якою зупинено дію ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». Зокрема, у п. 5 рішення зазначено, що Законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупинити їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві і як наслідок - скасування чи обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними, мають використовуватись окремі закони. Таким чином вважає, що відповідач зобов'язаний був здійснювати виплату належної йому допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти позову та надав письмові заперечення проти позову.

Суддя, заслухавши думку позивача, думку представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 народився 1942 року, є пенсіонером та відповідно до вимог ст. 1 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01 січня 2006 року, набула статусу «дитини війни», а тому згідно зі статтею 6 зазначеного Закону має право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач є дитиною війни в розумінні ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», що не заперечується відповідачем, а відтак, на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені даним Законом, в тому числі й право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6 зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист.

Відповідно до статті 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції від 22.05.2008) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частиною 3 ст. 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Іншими словами, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Статтею 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум застосовується зокрема для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Слід зазначити, що відповідно до п. 6 прим. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». Прикінцеві положення доповнено пунктом 4 такого змісту: «Установити, що норми і положення статей 20, 21, 22,23, 30,31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст..178 із наступними змінами), статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (Відомостей Верховної Ради України, 2005 р., № 4, ст.. 94 із наступними змінами), Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст.. 111 із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 29, ст.. 399 із наступними змінами), пункту «ж» частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 4, ст.. 19 із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45. Ст.. 425 із наступними змінами), статті 43 Гірничого закону України (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., №50, ст.. 433із наступними змінами), статей 6-1, 6-2, 6-3 та 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 24, ст.. 182 із наступними змінами) застосовуються у розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівні, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік».

Постановою Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», яка набрала чинності з 01.01.2012 року пунктом 4 передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «;Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановленестаттею 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму. Встановленого Законом для осіб, які втратили працездатність.

В рішенні Конституційного суду України № 3 рп-12 від 25.01.2012 року визнано, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституціїта Законів України.

Крім того, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Таким чином судом встановлена правомірність дій відповідача, як такого, що діяв в межах наданих йому повноважень у відповідності до чинного законодавства.

Зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 11, 12, 17, 89, 92, 94, 98,158-163, 186 КАС України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва про здійснення нарахування щомісячної матеріальної допомоги відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.І. Демидовська