Справа № 814/2014/14
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 р. Справа № 814/2014/14

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Романові Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся із адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про:

- визнання протиправними і скасування податкових повідомлень - рішень від 4 квітня 2014 р. № і від 10 червня 2014 р. № ;

- визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10 липня 2014 р. № Ф-1121;

- визнання протиправним і скасування рішення від 10 липня 2014 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи справу, судом першої інстанції встановлено, що у період з 25 лютого 2014року по 11 березня 2014 року посадовими особами податкового органу проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 1 січня 2011 р. до 31 грудня 2013 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.011 р. по 31.12.2013 р.

За результатами перевірки ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області складено акт № 159/17-01/НОМЕР_4 від 25 березня 2014 року, яким встановлено порушення позивачем п. 6 ст. 128 Господарського кодексу України, п.177.10 ст. 177 ПК України, а саме, неналежне ведення обліку витрат за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 р. (включено перекручені дані до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 - 2013 року, а саме: завищено витрати за 2011-2013 роки на суму 719838,4 грн. та занижено суму чистого оподатковуваного доходу за 2011-2013 роки на суму 719838,4 грн.; ст. 198 п. 198.6. ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за період з 01 січня 2011 року до 31 грудня 2013 року всього у сумі 133418,60 грн., в тому числі за липень 2011 року на суму 26144,87 грн., за серпень 2011 року на суму 28319,47 грн., за вересень 2011 року на суму 23321,66 грн., за жовтень 2011 року на суму 30729,16 грн., за листопад 2011 року на суму 12550,00 грн.,за грудень 2011 року на суму 12353,44 грн.; ст. 139 п. 139.1., пп. 139.1.1., 139.1.5., ст. 177 п. 177.4. ПК України, в результаті чого перевіркою донараховано податку на доходи фізичних осіб,що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2011-2013 роки на суму 119 882,69 грн., в тому числі: за 2011 рік на суму 111970,87 грн., за 2012 рік на суму 818,71 грн., за 2013 рік на суму 7093,11 грн.; ст. 7 ч. 2 п. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого перевіркою донараховано єдиного внеску за 2011-2013 роки на суму 249783,92 грн., в тому числі: за 2011 рік на суму 231481,27 грн., за 2012 рік на суму 1893,93 грн., за 2013 рік на суму 16408,72 грн.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийняті:

- податкове повідомлення - рішення № від 04 квітня 2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 133 418,60 грн. та 66 709,31 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) за порушення п. 198.6 ст. 198 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення № від 10 червня 2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 112789, 58 грн. за основним платежем та 28197, 40 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) за порушення пп. 139.1.1., пп. 139.1.5. п. 139.1 ст. 139, п. 177.4 ст. 177 ПК України;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04 квітня 2014 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 12096,95 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03 червня 2014 р., яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 11668,76 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1120 від 03 червня 2014 року, якою вимагається сплатити 253 607,70 грн. заборгованості з єдиного внеску, з яких 241 938,95 грн. недоїмка, 11 668,76 грн. штрафи.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження в порядку п. 56.2 ст. 56 ПК та звернувся до ГУ Міндоходів у Миколаївській області зі скаргою на спірні податкові повідомлення-рішення, рішенням якого від 03.06.2014 року №1928/10/14-29-10-05-10, скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 04.04.2014 року № в частині визначення податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 3 701,91 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції у сумі 925,48 грн., в іншій частині залишено без змін; залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 04.04.2014 року №, а скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено частково.

Також, за наслідками адміністративного оскарження 10 липня 2014 р. відповідач повідомив ФОП ОСОБА_2 про те, що на виконання рішення Міністерства доходів і зборів України податкові повідомлення - рішення № від 04 квітня 2014 р., № від 03.06.2014 року та вимогу № Ф-1120 від 03.06.2014 року вважати відкликаними.

Листом ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 10 липня 2014 р. надіслано ФОП ОСОБА_2: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 липня 2014 р. № Ф-1121, якою вимагається сплатити 233 375,20 грн. заборгованості з єдиного внеску; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штраф в розмірі 11 668,76 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано до суду належних доказів, які б підтверджували обґрунтованість та правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та вимога про сплату боргу (недоїмки), а висновки податкового органу про безтоварний характер правочинів позивача є неправомірними, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується частково з цими висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ як документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому колегія суддів акцентує до увагу на тому, що правила податкового обліку не встановлюють конкретного переліку первинних документів, за допомогою яких повинні бути оформлені господарські операції, а також не передбачають будь-яких спеціальних вимог до форми або виду первинних документів, до їх оформлення та заповнення. До документів, які засвідчують факт придбання товару, робіт, послуг, діюче законодавство висуває лише одну умову - вони повинні засвідчувати фактичне отримання товару або результати робіт, послуг.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.138.2. ст. 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку(п.139.1 ст. 139).

Згідно п.п.14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п.198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.201.1 ст. 201 ПК України, податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Пунктами 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України, встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

За умови реального здійснення платником податку господарських операцій з придбання товару, що призвели до об'єктивної зміни складу його активів, здійснення таких операцій у межах господарської діяльності, за відсутністю з боку такого платника порушення вказаних вище норм законів при формуванні валових витрат та податкового кредиту останній не може бути позбавлений такого права.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише порушенням порядку ведення фінансово-господарської діяльності, заниженням податкових зобов'язань.

Задовольняючи позов про скасування податкового повідомлення - рішення від 04 квітня 2014 року № , суд першої інстанції виходив з наступних обставин, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Основною господарською діяльністю позивача у перевіряємий період є, зокрема технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; інші види діяльності із прибирання; надання інших індивідуальних послуг, н.в. і у.; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно - технічним обладнанням.

Протягом перевіряємого періоду ФОП ОСОБА_2 мав господарські взаємовідносини з ПП "Тісона" та ТОВ "Центргаз".

Як вбачається з матеріалів справи, здійснюючи свою господарську діяльність у перевіряємий період ФОП ОСОБА_2 придбав у ПП "Тісона", ТОВ "Центрогаз" товари, а саме: автомобільний шампунь, піна для вантажного транспорту; серветка паперова рулон; безконтактна піна RM806; серветка перфоровані; віск автомобільний голубий; очисник двигуна; засіб для видалення комах; скребок; фанера водостійка; цвяхи рідкі; скотч двосторонній; ущільнювач універсальний; стрічка сталева; проволока; плавка будівельна кріплення; вал для щітки; фіксатори металеві; труба металева; фільтр гідравлічної оливи; насос форсунка; фільтр повітряний; олива промивочна; мастило Chell; мастило графитове, циліндр робочий тормозний; пильник амортизатора; генератор (ОМ904ЛА) ; диски щіточні; замша технічна та інш.

Факт придбання вказаних товарів підтверджено видатковими накладними, податковими накладними; рахунками-фактури, банківськими виписками, даними Книги обліку доходів і витрат, які були предметом дослідження під час проведення податковим органом перевірки.

В акті перевірки податковий орган дійшов до висновку про штучність (безтоварність) правочинів позивача із такими контрагентами-постачальниками, як ПП "Тісона" і ТОВ "Центргаз".

На спростування вказаних висновків акту перевірки позивачем у ході розгляду справи у суді першої інстанції долучено до матеріалів справи документи первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Наведені первинні документи містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання послуг, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що факт дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з вказаними контрагентами є доведеним, а відтак, висновок відповідача про те, що надані до перевірки документи не мають юридичної сили і доказовості, які розкривають зміст та обсяг господарських операцій є помилковим та безпідставним.

Доводи апелянта, що у позивача не може виникати право на податковий кредит по контрагентам ПП "Тісона" і ТОВ "Центргаз" внаслідок укладення сторонами безтоварних угод колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивачем надані первинні документи які підтверджують товарність господарських операцій.

Відтак, висновок апелянта про "безтоварність" господарської операції носить характер припущення, яке не підтверджено належними доказами.

Разом з цим, доводи податкового органу про відсутність у підприємств - контрагентів основних фондів та недостатність трудових ресурсів само собою не свідчить про не вчинення господарських операцій, адже підприємство не позбавлено права залучати матеріально-технічні та трудові ресурси для здійснення господарської діяльності.

Посилання податкового органу на акт від 13 лютого 2012 р. № 26/15-2/33726510 "Про неможливість підтвердження факту реального здійснення господарських операцій суб'єкта господарювання ПП "Тісона" щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків у листопаді-грудні 2011 р." та на акт від 26 листопада 2012 р. № 2150/2300/31946188 "Про результати проведення позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Центргаз" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 жовтня 2009 р. до 14 листопада 2012 р." колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки висновки актів жодним чином не доводять факт порушення позивачем приписів податкового законодавства при отриманні товарів та послуг у вказаних контрагентів, оскільки можливі порушення контрагентом платника податків податкової дисципліни, у тому числі не декларування своїх зобов'язань або не сплата податку до бюджету, ще не є достатньою підставою для позбавлення платника податків права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з таким контрагентом.

Твердження податкового органу, що господарські операції позивача з його контрагентами є нікчемними та безтоварними також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину та вимог ст. 71 КАС України, за якою обов'язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладається на такого суб'єкта, а саме ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області повинна була надати суду належні та достовірні докази своїх тверджень про те, що ці операції в реальності не виконувались, а мало місце лише їх документування з метою завищення валових витрат та податкового кредиту без фактичного отримання товару та послуг, але такі дії тягнуть за собою кримінальну відповідальність за відповідними статтями КК України для тих, хто їх вчиняє.

У даній справі апелянт не посилається на факти вчинення посадовими особами позивача таких дій, і не надає докази притягнення їх до відповідальності за такі дії.

При цьому, жодним нормативно-правовим актом не визначено право податкового органу самостійно надавати оцінку укладеним (вчиненим) договорам з визначенням їх нікчемними, недійсними із застосуванням відповідних наслідків в результаті вчинення таких правочинів оскільки правочини, що мають ознаки оспорюваності, визнаються недійсними в судовому порядку та за рішенням суду.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення рішення № від 04 квітня 2014 року, у зв'язку з чим зазначене податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення - рішення № від 10 червня 2014 року, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про протиправність та його скасування у повному обсязі, виходячи із наступного.

Особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, визначені ст. 177 ПК України.

Пунктом 177.1 вказаної статті ПК України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування, згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 177.3, 177.4 ст. 177 ПК України, для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат виробництва (обігу) згідно з розділом III цього Кодексу. Не належить до витрат фізичної особи - підприємця вартість придбаного рухомого і нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації, у разі якщо таке майно придбано до державної реєстрації фізичної особи - суб'єктом підприємницької діяльності та/або не використовується в такій діяльності.

Згідно п. 138.1. ст. 138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У період з 01.01.2011 року по 31 грудня 2013 року ФОП ОСОБА_2 здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування, що не заперечується сторонами.

Підставою для прийняття податкового - повідомлення рішення № від 10 червня 2014 року, є висновок ДПІ про штучність (безтоварність) правочинів позивача із контрагентами-постачальниками ПП "Тісона" та ТОВ "Центргаз", а також безпідставне завищення позивачем витрат за господарськими операціями з ТОВ "Кастрол Україна".

Колегія суддів ретельно дослідивши господарські взаємовідносини з ПП "Тісона" та ТОВ "Центргаз" у перевіряємий період, приходить до висновку про безпідставне збільшення суми податкового зобов'язання позивачу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 111 970,87 грн.

Із висновку акту вбачається, що перевіркою встановлено не підтвердження сум витрат в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011рік податковими накладними, в результаті чого завищено витрати за 2011 рік на суму 12583,33 грн. по контрагенту - постачальнику ПП "Тісона", а по постачанню товарів від ТОВ "Центрогаз" не підтверджено суми витрат в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік податковими накладними, в результаті чого завищено витрати за 2011 рік на суму 654 509,67 грн.

Проте, зазначені доводи податкового органу спростовуються доказами наявними в матеріалах справи, оскільки розрахунки за товар проводилися у безготівковій формі, то факт придбання товарів від ПП "Тісона" та ТОВ "Центрогаз" підтверджено банківськими виписками, даними Книги обліку доходів і витрат, які досліджені під час проведення податковим органом перевірки.

Вищевказані документи оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є документами первинного обліку, наведені первинні документи містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання послуг.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 10 червня 2014 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за основним платежем на суму 111970,87 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 27992,72 грн. є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

Водночас, колегія суддів погоджується із доводами податкового органу стосовно безпідставного завищення позивачем витрат за господарськими операціями з ТОВ "Кастрол Україна" за 2012 рік у сумі 5458,01 грн.

Як слідує з акту перевірки та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, позивач включив до складу своїх витрат за 2012 -2013 роки кошти, сплачені за придбання у ТОВ "Кастрол Україна" основних засобів - обладнання (набір пошуку витоків фреону, підйомник двустійкий електромеханічний, стійка трансмісійна 500 кг, телешукач електронний, установка для зливу масла 80 л, установка для обслуговування кондиціонерів). Загальна вартість вищевказаного обладнання складає 96 354,34 грн., однак згідно банківських виписок позивач виплатив за основні засоби ТОВ "Кастрол Україна" суму в розмірі 28066,01 грн., в тому числі, за 2012 рік в сумі 5458,01 грн., за 2013 рік в сумі 22608,0 грн. Обладнання не було реалізовано контрагентам - покупцям.

Суперечливими на думку колегії суддів, являються доводи позивача щодо правомірного віднесення суми витрат за 2012 рік у розмірі 5458,01 грн., оскільки надані у ході розгляду у суді апеляційної інстанції пояснення представника позивача не узгоджуються із наявними в матеріалах справи заперечення на акт перевірки, в обґрунтування якого позивач підтверджує, що ФОП ОСОБА_2 придбав у ТОВ "Кастрол Україна" товар, частина придбаного якого у 2013 році реалізовано ПП "Тітанхім", що підтверджується видатковою накладною №РН-0000029 від 16.07.2013 р., та податковою накладною №18 від 16.07.2013 року, та долученим до матеріалів справи позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції договором купівлі - продажу від 16.07.2013 року.

Згідно пп.138.4. ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Тому, обґрунтованими є твердження податкового органу щодо неправомірного віднесення позивачем до складу витрат, вартості придбаних товарів у ТОВ "Кастрол Україна" у 2012 році, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів у 2013 році від реалізації товару ПП "Тітанхім".

Відтак, відповідач зробив вірний висновок про безпідставне завищення позивачем своїх витрат за 2012 рік на суму 5458,01 грн., у зв'язку із чим, в силу приписів ст. 54 п. 54.3. пп. 54.3.2. ПК України, збільшив суму грошового зобов'язання позивачу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 818,71 грн. та за штрафними санкціями 204,68 грн.

Таким чином, судом першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів зроблено помилковий висновок про недоведеність податковим органом, на якого в силу норми ч. 2 ст. 71 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення № від 10 червня 2014 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за основним платежем на суму 818,71 грн. та за штрафними санкціями 204,68 грн., у зв'язку з чим вимоги щодо його скасування не підлягають задоволенню.

Разом з цим, відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Колегія суддів зазначає, оскільки встановлена неправомірність визначення податковим органом податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у періоді, що перевірявся, висновки апелянта, що донарахування по податку на доходи фізичних осіб вплинули на нарахування платником податків єдиного соціального внеску, що призвело до нарахування збору на єдиний внесок у розмірі 231 481, 27 грн. є неправомірними, а отже вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10 липня 2014 р. №Ф-1121 в частині суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у сумі 231 481,27 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 10 липня 2014 року в частині застосування штрафних санкцій у сумі 11574,06 грн. також підлягають скасуванню, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що судом першої інстанції, при вирішенні справи, порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов ФОП ОСОБА_2 задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, п.3, п.4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області задовольнити частково, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення № від 04 квітня 2014 р.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення № від 10 червня 2014 р. в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за основним платежем на суму 111970,87 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 27992,72 грн.

Визнати протиправним і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 липня 2014 р. №Ф-1121 в частині суми недоїмки за сплати єдиного внеску 231481,27 грн.

Визнати протиправним і скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску № від 10 липня 2014 року в частині застосування штрафних санкцій у сумі 11574,06 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В.Лук'янчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко