Справа № 826/18842/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2015 року № 826/18842/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес-Технології Будівництва»
доДержавної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експрес-Технології Будівництва» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ) про визнання протиправними дій відповідача по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ЕТБ», за результатами якої складено акт від 16.09.2014 № 6970/26-51-22-01/35838247; визнання протиправними дій відповідача щодо коригування в АІС «Податковий блок» АС «Перегляд результатів співставлення» показників податкової звітності ТОВ «ЕТБ», що відображені в податкових деклараціях з ПДВ за період 2013 року; зобов'язати відповідача здійснити коригування в АІС «Податковий блок» АС «Перегляд результатів співставлення» показників податкової звітності ТОВ «ЕТБ», що відображені в податкових деклараціях з ПДВ за період 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідачем було порушено законодавчо встановлений порядок організації та проведення перевірки, а акт за результатами перевірки складено з порушенням вимог чинного законодавства України, що призвело до порушення його прав та законних інтересів. Позивач також зазначив, що йому стало відомо, що на підставі складеного акту відповідачем здійснено корегування в АІС «Податковий блок» АС «Перегляд результатів співставлення» показників податкової звітності ТОВ «ЕТБ», що є протиправним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що відповідач діяв в межах повноважень та з дотримання вимог чинного законодавства України.

В судовому засіданні 05.02.2015 суд по справі перейшов в письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2014 за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ »ЕТБ» з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Архіград-Буд» за грудень 2013 року, проведеної у період з 08.09.2014 по 12.09.2014 на підставі наказу ДПІ від 08.09.2014 № 1174-П, повідомлення від 08.09.2014 № 8474/10/26-51-22-01-19, згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, відповідачем складено акт № 6970/26-51-22-01/35838247 (далі - Акт перевірки), в якому встановлено порушення позивачем ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України, оскільки укладені між позивачем та ТОВ «БК «Архіград Буд» правочини мають ознаки нікчемності та не спричиняють реального настання правових наслідків, що в свою чергу призводить до ненастання реальних правових наслідків у ТОВ «ЕТБ» на суму 123073 грн., а ТОВ «ЕТБ» в свою чергу в розмірі ПДВ 135064 грн. з контрагентами-покупцями - є нікчемними по ланцюгу до «вигодонабувача».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

При цьому, згідно з пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав від ДПІ запит про надання пояснень та документальних підтверджень від 17.02.2014 № 1235/10/26-51-15-01-127, в якому відповідач для підтвердження господарських відносин з ТОВ »БК «Архіград Буд» та повноти відображення в обліку платника податків за період взаємовідносин з даним контрагентом просив надати копії первинних документів, засвідчені підписом платника податків та скріплені печаткою, зокрема: договори купівлі-продажу та інші договори, податкові, видаткові/прибуткові накладні або акти та довіреності, інші документи, які підтверджують наявність фінансово-господарських взаємовідносин з вказаним підприємством; документи, що підтверджують відвантаження/транспортування товару (надання робіт, послуг), надання робіт (послуг). Відповідач також просив надати завірені копії документів з питань правильності декларування податкових зобов'язань та податкового кредиту за грудень 2013 року. При цьому, відповідач відмітив, що відповідно до п. 78.1 ст. 78 ПК України не надання пояснень та їх документальних підтверджень на запит є підставою для проведення позапланової перевірки.

За результатами розгляду вказаного запиту, позивач листом від 13.03.2014 вих. № 14/1403-1И надав відповідачу договір підряду з ТОВ »БК «Архіград Буд», договірну ціну, податкову накладну та акти виконаних робіт. Також позивач зазначив, що роботи за вказаним договором продовжують виконуватись, а розрахунків між сторонами ще не було проведено.

Проаналізувавши зазначений запит та відповідь на нього, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що позивачем надано не повну відповідь, оскільки позивачем не надано, зокрема, первинних документів, пояснень щодо транспортування матеріалів, що використовувались при виконанні ремонтних робіт, їх переміщення, зберігання тощо.

Водночас, відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно з п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

В Акті перевірки встановлено, що копії повідомлення та наказу від 08.09.2014 вручені особисто директору 19.09.2014, натомість позивач стверджує, що отримав вказані документи 20.09.2014.

При цьому, з наявного в матеріалах справи повідомлення від 08.09.2014 № 8474/10/26-51-22-01-19 вбачається, що вказане повідомлення та наказ ДПІ від 08.09.2014 № 1174-П отримала 08.09.2014 бухгалтер ТОВ «ЕТБ» Омельченко О.С., у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що відповідачем виконано вимоги п. 78.4 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 ПК України.

Зважаючи на викладене у сукупності, суд не вбачає підстав для визнання протиправними дій ДПІ по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ЕТБ», за результатами якої складено акт від 16.09.2014 № 6970/26-51-22-01/35838247.

Стосовно висновків відповідача в Акті перевірки та, як наслідок, здійснення коригування в АІС «Податковий блок» АС «Перегляд результатів співставлення» показників податкової звітності ТОВ «ЕТБ», що відображені в податкових деклараціях з ПДВ за період 2013 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В Акті перевірки зазначено про те, що правочин між ТОВ «ЕТБ» та ТОВ »БК «Архіград Буд» укладений без мети настання реальних наслідків та містить ознаки фіктивності, посилаючись на норми ст. 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Наведені норми вказують, що питання недійсності правочинів, не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, тобто фіктивних, та правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, тобто нікчемних, вирішується виключно судом.

Відповідного рішення суду про визнання недійсним правочину, укладеного між ТОВ «ЕТБ» та ТОВ «БК «Архіград Буд» відповідачем суду не надано.

Крім того, одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 у справі № К/9991/50772/12.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у ПК України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

При цьому, позивачем надано належним чином оформлені податкові накладні, складені ТОВ «БК «Архіград Буд», які в силу норм ПК України є єдиною підставою для формування податкового кредиту.

При цьому, відповідачем не наведено, а судом не встановлено підстав для визнання нікчемним правочину, укладеного між ТОВ «ЕТБ» та ТОВ «БК «Архіград Буд», а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

За таких умов, суд вважає, що висновки Акта перевірки в частині визнання фіктивним правочину, укладеного між ТОВ «ЕТБ» та ТОВ «БК «Архіград Буд», є помилковими, не підтверджуються нормативно та документально, та виходять за межі повноважень відповідача.

Водночас, з врахуванням того, що позивачем надано первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю його контрагента, які фактично підтверджують реальне здійснення правочину і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - виконання ремонтних робіт для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку, - висновки відповідача про безтоварність господарських операцій, вчинених за участю його контрагента з мотивів не спрямованості правочину на реальне настання наслідків, є надуманими та такими, що ґрунтуються на припущеннях. В судовому засіданні відповідачем не надано допустимих та достатніх доказів для підтвердження порушення позивачем податкового законодавства.

Крім того, в судовому засіданні допитано директора ТОВ «БК «Архіград Буд» ОСОБА_1., який підтвердив укладення правочину з позивачем та здійснення господарських операцій.

З урахуванням вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних його контрагентом податкових накладних, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, позивач стверджує, що на підставі Акту перевірки відповідачем здійснено відповідне коригування в АІС «Податковий блок» АС «Перегляд результатів співставлення» показників податкової звітності ТОВ «ЕТБ», що відображені в податкових деклараціях з ПДВ за період 2013 року, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України не спростовано відповідачем.

Наведене, на думку суду, свідчить, що відповідач фактично змінив дані, задекларовані ТОВ «ЕТБ» у податкових деклараціях з податку на додану вартість за названий період, що суперечить загальним засадам оподаткування та нормам ПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність дій ДПІ щодо коригування в АІС «Податковий блок» АС «Перегляд результатів співставлення» показників податкової звітності ТОВ «ЕТБ», що відображені в податкових деклараціях з ПДВ за період 2013 року, на підставі Акту перевірки.

З урахуванням того, що висновки Акта перевірки не можуть бути підставою для внесення змін до податкової звітності з податку на додану вартість та враховуючи помилковість висновків Акта перевірки суд прийшов до висновку, що відповідач зобов'язаний здійснити коригування в АІС «Податковий блок» АС «Перегляд результатів співставлення» показників податкової звітності ТОВ «ЕТБ», що відображені в податкових деклараціях з ПДВ за період 2013 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 у справі № К/9991/66857/11 та від 10.12.2012 у справі № К/9991/26224/12.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення та не довів правомірності своїх дій у повному обсязі.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково.

Позивач про присудження судових витрат на його користь з Державного бюджету України не просив.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес-Технології Будівництва» задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо коригування в АІС «Податковий блок» АС «Перегляд результатів співставлення» показників податкової звітності ТОВ «Експрес-Технології Будівництва», що відображені в податкових деклараціях з ПДВ за період 2013 року.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві здійснити коригування в АІС «Податковий блок» АС «Перегляд результатів співставлення» показників податкової звітності ТОВ «Експрес-Технології Будівництва», що відображені в податкових деклараціях з ПДВ за період 2013 року.

У решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес-Технології Будівництва» відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.В. Амельохін