Справа № 2а-5590/11/1370
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 р. Справа № 876/3230/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної архітектурно - будівельної інспекції України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2013 р. у справі №2а-5590/11/1370 за позовом Державної архітектурно - будівельної інспекції України до ОСОБА_1 про зобов'язання виконати вимоги припису,

встановив:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2013 р. у справі №2а-5590/11/1370 за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача виконати вимоги припису № 29/29-ф від 07.02.2011 року, у позові було відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі скаржник просить постанову суду скасувати та задовольнити позов. Апеляційна скарга мотивована тим, що будівництво добудови з підвальними приміщеннями до житлового багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_1 здійснюється відповідачем без дозволу на виконання будівельних робіт та на земельній ділянці, що належить до земель міста і не надана у приватну власність або користування. Відповідачем не виконано вимог припису про демонтаж добудови з підвальними приміщеннями до житлового багатоквартирного житлового будинку за вказаною адресою, чим порушено вимоги Закону України «Про планування і забудову територій» та Закону України «Про архітектурну діяльність», вимоги державних будівельних норм. Посилається на помилкове застосування судом першої інстанції нормативних актів, які ще не діяли на час існування спірних відносин.

В судовому засіданні суд апеляційної інстанції в поярку ст. 55 КАС України та на підставі клопотання сторони допустив заміну позивача - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області його правонаступником - Державною архітектурно - будівельною інспекцією України.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 02.02.2011 р. було проведено перевірку з приводу добудови з підвальними приміщеннями до житлового багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_1, про що складено Акт проведення перевірки № 29/20-ф. Перевіркою встановлено, що відповідачем самовільно проведено добудову з підвальними приміщеннями до житлового багатоквартирного житлового будинку за вказаною адресою. З цієї підстави 07.02.2011 р. скаржником винесено припис № 29/29-ф, в якому запропоновано відповідачу демонтувати добудову з підвальними приміщеннями до житлового багатоквартирного житлового будинку у АДРЕСА_1, про що у 30-денний термін письмово інформувати Інспекцію ДАБК. Припис оскаржений не був.

За вказане порушення відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності постановою 29/60-ф від 03.02.2011 р. по справі про адміністративне правопорушення. Доказів оскарження чи скасування такої постанови суду не надавалось. Постанова виконана відповідачем добровільно, що визнано скаржником.

14.03.2011 р. позивачем проведено перевірку виконання вимог припису № 29/29-ф від 07.02.2011 р., про що складено Акт проведення перевірки № 29/33-ф від 14.03.2011 р. Перевіркою встановлено, що припис № 29/29-ф від 07.02.2011 р. не виконаний, демонтаж самовільного будівництва не здійснено.

При вирішенні справи суд першої інстанції виходив з того, що позивач при зверненні до суду обрав неправильний спосіб захисту порушеного права.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права та є вірними з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Таким чином, суд може прийняти рішення про зобов'язання особи, що здійснила самочинне будівництво, провести перебудову виключно в тих випадках, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотно порушує будівельні норми.

Крім того, за час розгляду справи відбулись зміни у законодавстві, що регулює містобудівну діяльність.

Так, втратив чинність Закон України «Про планування і забудову територій», на положення якого посилалась Інспекція в своїй позовній заяві. Натомість, статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обумовлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Таким чином, судове рішення про зобов'язання особи, що здійснила самочинне будівництво, знести самочинно збудований об'єкт приймається у випадку, коли неможлива перебудова такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм.

Оскільки частиною другою статі 71 КАС України на відповідача покладено обов'язок доказування правомірності своїх рішень та вимог, Інспекція повинна надати докази того, що будівельні роботи, виконані відповідачем, суперечать суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотно порушує будівельні норми, а з огляду на приписи Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надати також докази неможливості перебудови такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм.

Окрім вказаного, на момент звернення до суду першої інстанції з позовом, діяла норма ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якої позивач вправі був звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням, а не заявляти вимогу про зобов'язання відповідача виконати припис.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про те, що позивач при зверненні до суду обрав неправильний спосіб захисту, відтак позов задоволенню не підлягає.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Скаржник у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно - будівельної інспекції України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2013 р. у справі №2а-5590/11/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

Матковська З.М.