Справа № 802/65/15-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 березня 2015 р. Справа № 802/65/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука К.О.,

за участі секретаря судового засідання Крисько І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Сторожа М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Державної екологічної інспекції у Вінницькій області

про: визнання протиправної відмови та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_3 до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про визнання протиправної відмови та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 18 серпня 2014 року наказом Державної екологічної інспекції України №291-о його звільнено з посади заступника начальника Державної екологічної інспекції у Вінницькій області - заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області.

Вважаючи цей наказ протиправним, він звернувся до суду з позовом про його скасування. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_3; поновлено його на займаній посаді; в решті позовних вимог відмовлено.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 поновлено на займаній посаді, тому він 23 грудня 2014 року звернувся до відповідача із заявою про виплату йому середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Проте, Державна екологічна інспекція у Вінницькій області 26 грудня 2014 року своїм листом відмовила йому у такій виплаті з підстав того, що виплата цих коштів має здійснюватися Державною екологічною інспекцією України.

Позивач вважає таку відмову протиправною, тому звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати відмову у виплаті середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу протиправною, а також стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 24651 гривню 95 копійок.

03 березня 2015 представник позивача уточнив позовні вимоги в частині розміру коштів, які слід стягнути на користь ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу, та просив стягнути на його користь 16970 гривень 04 копійки.

З урахуванням положень статті 137 КАС України судом прийнято вказану заяву до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив адміністративний позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти адміністративного позову, посилаючись при цьому на те, що позивача на роботу приймала Державна екологічна інспекція України, а не Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, а тому виплата таких коштів мала б здійснюватися саме Державною екологічною інспекцією України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши адміністративну справу, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 працював на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції у Вінницькій області - заступником головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області.

18 серпня 2014 наказом Державної екологічної інспекції України №291-о ОСОБА_3 звільнено із займаної посади.

Не погоджуючись з таким наказом, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про скасування такого наказу та поновлення його на посаді.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення останнього, поновлено ОСОБА_3 на займаній посаді, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказана постанова суду сторонами у справі не оскаржувалася, а тому з урахуванням положень частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набрала законної сили.

З метою отримання коштів за час вимушеного прогулу позивач 23 грудня 2014 року звернувся до відповідача із відповідною заявою.

Проте, Державна екологічна інспекція у Вінницькій області 26 грудня 2014 року своїм листом відмовила йому у здійсненні такої виплати, посилаючись при цьому на те, що виплату таких коштів має здійснювати Державна екологічна інспекція України.

Надаючи правову оцінку відмові щодо виплати Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зважає на таке.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Проте, як свідчать матеріали справи, питання з приводу виплати ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом при розгляді адміністративної справи №802/3589/14-а не вирішувалось.

Судом встановлено, що відповідачем не заперечується право позивача на отримання таких коштів, адже таке гарантоване Кодексом законів про працю України.

Разом із тим, відповідач, відмовляючи у виплаті ОСОБА_3 відповідних коштів, посилається на те, що таку виплату має здійснювати саме Державна екологічна інспекція України, у трудових відносинах з якою перебував позивач.

Однак, суд критично оцінює такі посилання відповідача з огляду на те, що ОСОБА_3 виконував обов'язки заступника начальника Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, за що отримував заробітню плату з фонду оплати праці цієї установи. При цьому особливий механізм призначення на посаду заступника начальника Державної екологічної інспекції у Вінницькій області не свідчить про те, що саме Державна екологічна інспекція України має здійснювати виплату коштів позивачу.

Відтак, оскільки позивачу безпідставно відмовлено у виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому така відмова є протиправною.

Що ж стосується розміру такої виплати, то суд звертає увагу на таке.

Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці").

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок).

Так, згідно з абзацом "з" пункту 1 Порядку цей Порядок застосовується і у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З метою визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який слід стягнути на користь ОСОБА_3, суд витребовував у відповідача інформацію про його заробітну плату за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача з посади.

На виконання вимог суду представником відповідача надано довідку вих. №5 від 30 січня 2015 року, довідку вих. №12 від 02 березня 2015 року, а також довідку вих. №14 від 12 березня 2015 року.

Дослідивши надані довідки, суд бере до уваги довідку відповідача вих. №14 від 12 березня 2015 року про середньомісячний та середньоденний заробіток ОСОБА_3 У цій довідці відповідачем наведено детальний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, що становить 12399,52 гривень (при цьому сума утримань складає 2699,14 гривень).

Відтак, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, що становить 12399 гривень 52 копійки без відповідних утримань.

З огляду на встановлені обставини адміністративний позов належить задовольнити частково.

З урахуванням положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності понесених судових витрат відсутні підстави для їх компенсації.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Державної екологічної інспекції у Вінницькій області у виплаті ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12399 (дванадцять тисяч триста дев'яносто дев'ять) гривень 52 копійки без відповідних утримань.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович

Згідно з оригіналом

Суддя

Секретар