Справа № 804/95/15
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2015 р. Справа № 804/95/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЖукової Є.О.
при секретаріРиженко О.В.
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 Чохелі Т.Р.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Дніпропетровською ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_5, за результатами якої складено акт перевірки від 12.11.2014 року № 713/17-03/НОМЕР_2 "Про результати проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3), з питань документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ "Джеміус" (код 39198160), ТОВ "Модум" (код 38783987), ТОВ "КСВ-ГРУП" (код 39216634) та їх реальності та повноти відображення в обліку за липень 2014 року".
В акті перевірки від 12.11.2014 року № 713/17-03/НОМЕР_2 контролюючим органом зроблені висновки про нереальність здійснення господарських відносин із контрагентами-постачальниками, а саме: ТОВ "Модум" (38783987), ТОВ "Джеміус" (39198160), ТОВ "КСВ-Груп" за липень 2014 року їх вид, обсяг, якість та розрахунки; в порушення вимог п.198.6, п.п.198.3 ст.198 ПК України ФОП ОСОБА_5 занижено податок на додану вартість всього на суму 19 685,0 грн., за липень 2014 року, в т.ч. по взаємовідносинам з ТОВ "Модум" (38783987) на суму 5 743,0 грн., з ТОВ "Джеміус" (39198160) на суму 6 889,0 грн., з ТОВ "КСВ-Груп" (39216634) на суму 7 053,0 грн.
Позивач висновки вищевказаного акту перевірки вважає неправомірними та незаконними, а тому відповідно і податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2015 року по справі було відкрито провадження та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти адміністративного позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на заперечення від 02.02.2015 року, в яких зазначив наступне.
Під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_5 контролюючим органом встановлено, що згідно з наданими до перевірки первинними документами, в період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р. ФОП ОСОБА_5 здійснювала діяльність вантажного автомобільного транспорту та для здійснення господарської діяльності використовувала орендований транспортний засіб: MAN AE 8381 EE та транспортний засіб, який перебуває у її власності, а саме: MAN AE 5116 EP, MAN AE 0318 BC, MERCEDES 1164 BE/
У відповідності до п.4.1. договору №49 якість продукції, що поставляються за цим Договором, має у всьому відповідати технічним умовам, передбаченим цим Договором, і має бути підтверджена сертифікатом про якість заводу-виготовлювача або гарантійним листом продавця.
ФОП ОСОБА_5 до перевірки не було надано сертифікатів якості придбаної продукції.
Також, представник контролюючого органу у своїх запереченнях від 02.02.2015 р. зазначає, що розрахунки між контрагентами у липні 2014 р. не проводились, жодних документів, що підтверджують рух активів за поставлений товар під час перевірки не надано.
У відповідності до п.3.3 договору №60 Замовник зобов'язаний здійснити оплату послуг протягом 14 банківських днів з дати виставлення рахунку фактури.
Представником контролюючого органу також зазначено, що під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_5 не було надано первинних документів, які б підтверджували оприбуткування товару на складі, а саме: журналу реєстрації складських документів, картки складського обліку, а також не було надано жодного первинного документу, який би підтверджував якість реалізованого товару.
Отже, наявність вищезазначених обставин є підставою для встановлення факту нереальності здійснення господарських операцій ФОП ОСОБА_5 з контрагентами зазначеними вище по тексту та встановлення безтоварності таких операцій та юридичну дефектність первинних документів складених від імені ТОВ "Джеміус", ТОВ "Модум", ТОВ "КСВ-Груп" на адресу ФОП ОСОБА_5
ФОП ОСОБА_5 порушено п.198.6, п.п.198.3 ст.198 ПК України - завищено податковий кредит всього на суму 19 685,0 грн., за липень 2014 року, в т.ч. по взаємовідносинам з ТОВ "Модум" на суму 5 743, 0 грн., з ТОВ "Джеміус" на суму 6 889,0 грн. з ТОВ "КСВ-Груп" на суму 7053,0 грн.
Зважаючи на викладене, Дніпропетровська ОДПІ м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 перебуває на податковому обліку у Дніпропетровській ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи.
Начальником відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб, головним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів ОСОБА_6 Дніпродзержинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, на підставі наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3) від 28.10.2014 р. за №754 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3) з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Джеміус" (код 39198160), ТОВ "Модум" (код 38783987), ТОВ "КВС-Груп" (код 39216634) та їх реальності та повноти відображення в обліку за липень 2014 р., за результатами якої складено акт від 12.11.2014 р. № 713/17-03/НОМЕР_2 "Про результатами проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3), з питань документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ "Джеміус" (код 39198160), ТОВ "Модум" (код 38783987), ТОВ "КСВ-ГРУП" (КОД 39216634) та їх реальності та повноти відображення в обліку за липень 2014 року".
У вищезазначеному акті контролюючим органом зроблено висновок щодо не підтвердження реальності здійснення господарських відносин із контрагентами-постачальниками ТОВ "Модум" (код 38783987), ТОВ "Джеміус" (код 39198160), ТОВ "КСВ-Груп" (КОД 39216634) за липень 2014 року їх виду, обсягу, якості та розрахунків; в порушення п.198.6, п.п.198.3 ст.198 ПК України ФОП ОСОБА_5 занижено податок на додану вартість всього на суму 19 685,00 грн., за липень 2014 р., в т.ч. по взаємовідносинам з ТОВ "Модум" (код 38783987) на суму 5 743,00 грн., з ТОВ "Джеміус" (код 39198160) на суму 6 889,00 грн., з ТОВ "КСВ-Груп" (КОД 39216634) на суму 7 053,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем були подані заперечення від 04.12.2014 р. за №20 на акт від 12.11.2014 року № 713/17-03/НОМЕР_2 "Про результатами проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3), з питань документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ "Джеміус" (код 39198160), ТОВ "Модум" (код 38783987), ТОВ "КСВ-Груп" (КОД 39216634) та їх реальності та повноти відображення в обліку за липень 2014 року".
Будь-яких відомостей щодо результатів розгляду зазначених вище заперечень від 04.12.2014 р. №20 матеріали справи не містять.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали наступні обставини.
За наслідками здійснення документальної позапланової невиїзної перевірки в акті перевірки від 12.11.2014 року за № 713/17-03/НОМЕР_2 контролюючим органом встановлено, що у перевіряємий період ФОП ОСОБА_5 мала господарські взаємовідносини з такими контрагентами, як: ТОВ «Модум», що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.05.2014 р. №49; ТОВ «КСВ-Груп», що підтверджується договором про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту авто приладів від 11.06.2014 р. №60 та ТОВ «Джеміус», що підтверджується договором поставки від 07.07.2014 р. №70, копії зазначених договорів містяться в матеріалах справи.
У зазначеному акті перевірки вказано, що при перевірці було використано такі документи, як: договори купівлі-продажу, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, лист ФОП ОСОБА_5 №19 від 24.09.2014 р., а також інформацію баз даних ОДПС, а саме: база даних «Системи обробки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», АІС «Реєстр платників податків», АІС «Податки», ІС «Податковий блок», АС «Співставлення Реєстру та Єдиного реєстру податкових накладних».
В матеріалах справи міститься договір поставки №49 від 05.05.2014 р., укладений між ТОВ "Модум" та ФОП ОСОБА_5, відповідно до якого ТОВ "Модум" зобов'язується поставити ФОП ОСОБА_5 продукцію, що поставляється за цим договором у строк до 31 грудня 2014 р.
В підтвердження виконання умов зазначеного вище договору позивачем до суду надано відповідні копії первинних документів, а саме: рахунок-фактури №0000369 від 28.07.2014 р.; видаткової накладної №0000369 від 28.07.2014 р.; податкової накладної №367 від 28.07.2014 р.; рахунок-фактури №0000318 від 23.07.2014 р.; видаткової накладної №0000318 від 23.07.2014 р.; податкової накладної №297 від 23.07.2014 р.
В підтвердження виконання умов договору поставки №70 від 07.07.2014 р., позивачем до суду надано такі документи, як: рахунок-фактура №0000229 від 14.07.2014 р.; видаткова накладна №0000229 від 14.07.2014 р.; податкова накладна №161 від 14.07.2014 р.; рахунок-фактура №0000263 від 16.07.2014 р.; видаткова накладна №0000263 від 16.07.2014 р.; податкова накладна №198 від 16.07.2014 р.; платіжне доручення №256 від 04.09.2014 р.; платіжне доручення №242 від 20.08.2014 р.; платіжне доручення №231 від 13.08.2014 р.
На підтвердження господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "КСВ-ГРУП" позивачем до суду були надані такі документи, як договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів №60 від 11.06.2014 р., укладений між ТОВ "КСВ-Груп" та ФОП ОСОБА_5, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_5 зобов'язувалася самостійно доставити ТЗ на СТО для проведення визначеного комплексу послуг. У випадку неможливості доставити ТЗ у заздалегідь визначений час, ФОП ОСОБА_5 зобов'язана не пізніше ніж за один день повідомити про це ТОВ "КСВ-Груп" та погодити з ним дату початку робіт. На прохання ФОП ОСОБА_5, ТОВ "КСВ-Груп" може доставити ТЗ на СТО власними засобами з подальшою оплатою. Строк дії даного договору №60 від 11.06.2014 р. сплинув 31.12.2014 р.
Позивачем, в підтвердження виконання умов зазначеного вище договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів №60 від 11.06.2014 р. було надано копії таких документів, як: рахунок-фактура №0000672 від 28.07.2014 р.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №0000672 від 28.07.2014 р.; наряд-замовлення №0000672 від 28.07. р.; податкова накладна №672 від 28.07.2014 р.; рахунок-фактура №0000561 від 23.07.2014 р.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №0000561 від 23.07.2014 р.; наряд-замовлення №0000561 від 23.07.2014 р.; податкова накладна №561 від 23.07.2014 р.; рахунок -фактура №0000526 від 22.07.2014 р.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №0000526 від 22.07.2014 р.; наряд-замовлення №0000526 від 22.07.2014 р.; податкова накладна №526 від 22.07.2014 р.; рахунок-фактура №0000325 від 14.07.2014 р.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №0000325 від 14.07.2014 р.; наряд-замовлення №0000325 від 14.07.2014 р.; податкова накладна №325 від 14.07.2014 р.; розрахунок-фактура №0000390 від 16.07.2014 р.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №0000390 від 16.07.2014 р.; наряд-замовлення №0000390 від16.07.2014 р.; податкова накладна №390 від 16.07.2014 р.; платіжне доручення №222 від 04.08.2014 р.; платіжне доручення №191 від 03.07.2014 р.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. ст.10, 11 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пп. 20.1.1 та пп.20.1.28 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини; застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.
Статтею 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Пункт 37.3 статті 37 Податкового кодексу України визначає, що підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.
Відповідно до п.п.54.3.1 - п.п. 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; 54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.
Згідно з п.55.1. ст.55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.
Контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються (п.55.2 ст.55 ПК України).
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).
Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.
Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним контролюючим органом.
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 ПК України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. ПК України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умов надіслання платнику податку рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У відповідності до ст. 86 Податкового кодексу України результати проведених перевірок оформлюються актом та шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень у разі виявлення податковим органом заниження чи завищення податкових зобов'язань платника податків.
Крім того, згідно з абзацами 3.4 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до п.п. 14.1.157 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення) контрольних операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного звітного оподатковуваного періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтвердженні податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтвердженні митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відносно цього Кодексу, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.
Платники податку, що застосували касовий метод на надрання чинності цим Кодексом або застосовують косовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.
Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставного майна.
Відповідно до п.200.1. ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
У п. 200.2 ст. 200 ПК України встановлено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3. ст.200 ПК України).
У п.200.4. ст.200 ПК України визначено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг;
б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленому адміністративному позові та запереченнях до нього, так і в поясненнях, наданих в судовому засіданні, суд виходить з наступного.
При цьому, суд зазначає, що при перевірці було використано такі документи, як: договори, зазначені вище по тексту, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, лист ФОП ОСОБА_5 №19 від 24.09.2014 р., а також інформацію баз даних ОДПС, а саме: база даних "Системи обробки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України", АІС "Реєстр платників податків", АІС "Податки", ІС "Податковий блок", АС "Співставлення Реєстру та Єдиного реєстру податкових накладних", відомості щодо яких відображені в акті перевірки від 12.11.2014 року № 713/17-03/НОМЕР_2.
Однак, суд зауважує, що дослідження обставин у справі та перевірка їх доказами в процесі оцінки доказів у справі не обмежується з боку суду лише дослідженням тексту акту перевірки від 12.11.2014 року № 713/17-03/НОМЕР_2, складеного контролюючим органом відносно ФОП ОСОБА_5, а полягає у дослідженні та аналізі всіх доказів, наявних в матеріалах справи.
Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно ст. 9 вказаного вище Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операції.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини як рух активів у процесі здійснення господарської операції.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями, не зважаючи на наявність у нього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства, а також доказів сплати продавцю вартості товару з ПДВ.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Наведеному вище кореспондують і наступні факти, встановлені судом та підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.
З тексту наданих позивачем та долучених до матеріалів справи у якості первинних документів видаткових накладних, актів здачі прийняття робіт (надання послуг), нарядів-замовлень вбачається, що зазначені документи з боку постачальника (виконавця) підписані невстановленими особами, навіть без зазначення їх прізвищ та посад.
Також позивачем не було надано будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст. 70 КАС України фізичного переміщення товарів відповідно до договорів поставки від 07.07.2014р. №70 та від 05.05.2014р. № 49, укладених з ТОВ "Джеміус" та ТОВ "Модум", у кількості та обсягу, зазначених у рахунках-фактурах, податкових та видаткових накладних, наведених вище.
Зазначене нівелює твердження позивача щодо надання ТОВ "КСВ-Груп" послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів на користь ФОП ОСОБА_5 з використанням запчастин начебто отриманих за вказаними вище договорами поставки.
Крім того, позивачем не було перевірено та надано до суду і будь-яких доказів наявності фізичних та технологічних можливостей у наведених вище контрагентів щодо здійснення поставок та виконання передбачених договором від 11.06.2014р. №60 робіт.
При цьому суд критично ставиться до наданих у якості обґрунтування заявленої в адміністративному позові позиції позивача копій технічних паспортів автомобілів та копій кільцевої довіреності №2 від 07.07.2014р. до договору поставки№70 від 07.07.201року, оскільки сам факт наявності зазначених у вказаних технічних паспортах автомобілів у власності ОСОБА_5, як і факт наявності кільцевої довіреності №2 від 07.07.2014р., не підтверджує ні факту переміщення товарно-матеріальних цінностей від ТОВ "Модум" та ТОВ "Джеміус" до ФОП ОСОБА_5, ні факту виконання робіт (надання послуг) з боку ТОВ "КСВ-Груп" на користь ФОП ОСОБА_5 з використанням саме тих запчастин, які були зазначені в рахунках-фактурах, податкових та видаткових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, та саме на тих автотранспортних засобах позивача, які зазначені в наданих для долучення до матеріалів справи копіях технічних паспортів.
Наведені обставини в сукупності з встановленим судом фактом відсутності будь-яких документів на підтвердження якості начебто поставленого позивачу товару, дозволяють суду прийти до висновку про відсутність реального характеру описаних вище правочинів та не спростовують висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки від 12.11.2014р. №713/17-03/НОМЕР_2, які мали наслідком винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення.
Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.79 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.
Стаття 8 КАС України зазначає, що принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є: верховенство права; законність; рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; гласність і відкритість адміністративного процесу; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом; обов'язковість судових рішень.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Також відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Відповідно до платіжного доручення від 30.12.2014 року № 414 за подання адміністративного позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України. Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, суд не вбачає правових підстав і для стягнення зазначеної вище суми судового збору з Державного бюджету на користь позивача. Крім того, враховуючи сплату позивачем лише 10 % суми судового збору за подання даного адміністративного позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача решти судового збору в сумі 2 770,05 грн., відповідно до наведеної вище ч.3 ст.4 ЗУ "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (ІНН НОМЕР_3) решту судового збору в сумі 2 770,05 грн. (дві тисячі сімсот сімдесят грн., 05 коп.) до Державного бюджету України.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 16 лютого 2015 року

Суддя Є.О. Жукова