Справа № 2а/1770/5062/11
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Київ К/9991/43178/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17.02.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2012

у справі № 2а/1770/5062/2011

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Рівне

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівне про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.02.2012 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2012 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17.02.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку. В скарзі просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань правомірності включення до складу податкового кредиту в декларації на додану вартість за лютий та березень 2011 року операцій з ТОВ «Інвестиційний простір», за наслідками якої складено акт від 05.08.2011р. №343/1745/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

На підставі зазначеного акта фіскальним органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.08.2011р. № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 186648,78 грн.

Судами встановлено, що у грудні 2010 року позивач придбав у ТОВ «Інвестиційний простір» паливно-мастильні матеріали.

Розрахунки з постачальником за паливно-мастильні матеріали проведено шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок, що підтверджується копіями виписок по рахунку позивача.

Придбаний у ТОВ «Інвестиційний простір» товар після підписання накладних передавався, на підставі актів приймання-передачі (копії наявні у справі),позивачу, який у той же день, на підставі актів приймання-передачі, передавав його уповноваженому представнику ТОВ «Інвестиційний простір» на зберігання згідно договору від 17.12.2010 за адресами: з ДП «Авіаком Рівне».

Технічні можливості ТОВ «Інвестиційний простір» здійснювати зберігання паливно-мастильних матеріалів підтверджено, долученими до матеріалів справи: к копією договору відповідального зберігання від 17.12.2010, укладеного між ТОВ «Інвестиційний простір» та ДП «Авіаком Рівне».

Транспортування паливно-мастильних матеріалів з місця їх зберігання до АЗС позивача підтверджується копіями договорів про надання позивачу транспортних послуг СПД ОСОБА_4 та товарно-транспортними накладними.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2 статті 198 ПК України передбачає, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Судами встановлено, що податковий кредит позивача за грудень 2010 року сформовано на підставі виписаних ТОВ «Інвестиційний простір» податкових накладних. Вказані документи відповідають вимогам Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 165 від 30.05.1997, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 за №233/2037.

Первинні документи підписані відповідальними посадовими особами та скріплені печатками юридичних осіб, крім того, містять інші відомості та реквізити, наявність яких визнана обов'язковою для первинного документу в розумінні частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, на момент проведення господарських операцій контрагент позивача перебував у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та мав статус платника податку на додану вартість.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо правомірності сформованого податкового кредиту, оскільки наведені вище первинні документи чітко відображають реальність господарських операцій, які були здійсненні між позивачем та його контрагентом.

Що стосується доводів відповідача про нікчемність спірних операцій, то у справі відсутні докази на підтвердження того, що діяльність позивача була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17.02.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2012 у справі № 2а/1770/5062/2011 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне відхилити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17.02.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2012 у справі № 2а/1770/5062/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко