Справа № 24/4/07-АП-11/334/09-АП
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2015р. м. Київ К/800/25821/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Ланченко Л.В.

Лосєва А.М.

при секретарі судового засідання: Чайці О.С.,

розглянувши касаційну скаргу Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року

та постанову Господарського суду Запорізької області від 02 грудня 2009 року

по справі № 24/4/07-АП-11/334/09-АП

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Мелітопольський елеватор»

до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

за участю Прокуратури Запорізької області

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольський елеватор» звернулось до суду з позовом до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області, за участю прокурора Запорізької області, про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 04.07.2006 року.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 02 грудня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року, у даній справі позов задоволено з огляду на правомірність заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Мелітопольською ОДПІ проведено виїзну планову перевірку ВАТ «Мелітопольський елеватор» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем пп.4.1.6 п.4.1 ст. 4, п.5.1, пп.5.2.1, пп.5.2.8 п.5.2 ст.5, п.6.1 ст.6, пп.8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції Закону України № 238/97 ВР від 22.05.1997 року (далі - Закон №334/94-ВР) та прийнято спірне податкове повідомлення-рішення №/0 від 04.07.2006 року, яким донараховано суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток у розмірі 1362600,00 грн. за основним платежем та 1946990,00 за штрафними (фінансовими) санкціями.

Задовольняючи позов, суди виходили з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Стосовно твердження відповідача про заниження валового доходу ВАТ «Мелітопольський елеватор» у II кварталі 2005 року на суму заборгованості платника податку перед ПП «Лель» у зв'язку із закінченням строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем зроблено висновок про те, що в зв'язку з ліквідацією ПП «Лель» внаслідок процедури банкрутства в травні 2005 року закінчився строк позовної давності стосовно зобов'язань перед вказаним підприємством на суму кредиторських вимог 1783188,33 грн.

У відповідності до ст. 111 Цивільного кодексу України юридична особа вважається ліквідованою з моменту внесення в Єдиний державний реєстр підприємств та установ запису про її припинення.

Як вбачається з матеріалів справи, належні докази припинення юридичної особи - ПП «Лель» в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності встановлено в три роки. Згідно норм ст.256, ст.258 ЦК України позовна давність встановлюється не стосовно особи, а стосовно зобов'язання, а відповідно до ст. 262 ЦК України зміна сторін в зобов'язанні не тягне зміну порядку обчислення позовної давності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що строк позовної давності за зобов'язаннями позивача перед ПП «Лель» сплив в грудні 2006 та в січні 2007 років.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу ВАТ «Мелітопольський елеватор» після проведення перевірки поступила вимога від ТОВ «Спецінновація» № 08-05 від 08.08.2006 року, яке придбало згаданий борг за договором уступки прав вимоги № 01 від 01.01.2005 року. Таким чином, борг був уступлений ПП «Лель» (реалізований) за договором уступки вимоги третій особі - ТОВ «Спецінновація» до спливу строку позовної давності згідно ст.516, ст.517 ЦК України, що підтверджується засвідченими копіями вимоги та договору.

Матеріалами справи також підтверджується той факт, що зазначений договір також було надано позивачем відповідачу під час процедури адміністративного оскарження листом № 379 від 11.09.2006 року, але відповідач не надав зазначеним документам належної правової оцінки.

Враховуючи наведене, висновки податкового органу про заниження позивачем суми валового доходу є протиправними.

Крім того, правильним є висновок судів про те, що відповідачем безпідставно занижено валові витрати підприємства по зобов'язанням з ТОВ «Адажіо-Україна», ПП «Лель», ТОВ «Лан-1», ЗОДП ДАК «Хліб України» та ТОВ «Мелітопольський завод продовольчих товарів» на загальну суму 3784,6 тис. гривень з посиланням на п. 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР.

Відповідачем зазначено, що при отриманні товарів та послуг позивачем віднесено придбання їх до складу валових витрат, а при списанні безнадійної заборгованості по ТОВ «Адажіо-Україна», ДАК ЗОДП «Хліб України» включено зазначену суму до складу валових доходів як безповоротну фінансову допомогу відповідно пп.1.21.1 п.1.21 ст.1 Закону №334/94-ВР.

Згідно з п. 5.9 ст. 5 Закону № 334/94-ВР платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно). Вартість запасів оплачених, але не отриманих (не оприбуткованих) платником податку - покупцем, до приросту запасів не включається. Вартість запасів оплачених, але не відвантажених, до убутку запасів також не включається.

У разі, коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

У разі, коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

Висновки про завищення валових витрат (необхідності зняття з валових витрат) було зроблено відповідачем з посиланням на те, що ВАТ «Мелітополськьий елеватор» не проводило здійснення компенсації товарів, які отримало фактично безоплатно, а тому і не вправі було відносити їх вартість до валових витрат.

У відповідності до п. 5.1, пп.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідач в обґрунтування своїх висновків посилається на п. 5.10 ст. 5 Закону №334/94-ВР, згідно з яким коригування розміру валових витрат та валового доходу проводиться у випадку зменшення вартості товарів (робіт, послуг) та у випадку зміни їх ціни після поставки.

В даному випадку слід застосовувати правила визначення та коригування валових витрат та валових доходів внаслідок проведення процедур сумнівної або безнадійної заборгованості, чи визначення боргу покупця безнадійним, що визначаються ст. 12 Закону №334/94-ВР.

При цьому, п. 5.10 ст.5 Закону № 334/94-ВР, на який посилається відповідач, не регулює правила визначення та коригування валових витрат та валових доходів внаслідок проведення процедур урегулювання сумнівної або безнадійної заборгованості чи визнання боргу покупця безнадійним.

Акт перевірки містить розшифровку джерел отримання товарів (робіт, послуг), за якими минув строк позовної давності, їх вартості та посилання на списання позивачем суми вартості зазначених товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат.

Згідно з ч. 1 п. 1.25 ст. 1 Закону № 334/94-ВР безнадійною є заборгованість по зобов'язаннях, за якими минув строк позовної давності.

У відповідності до частини 3 п. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1 Закону № 334/94-ВР визначено, що сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності, є безповоротною фінансовою допомогою.

В пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону № 334/94-ВР також зазначено, що до доходів з інших джерел та від позареалізаційних операцій включаються суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді.

Враховуючи наведене, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що безповоротною фінансовою допомогою вартість отриманих позивачем товарів (робіт, послуг) стала саме з моменту спливу строку позовної давності за вимогами стосовно стягнення зазначеної вартості.

Твердження відповідача про те, що ВАТ «Мелітопольський елеватор» не проводило здійснення компенсації вартості товарів (робіт, послуг), які отримало фактично безоплатно, а тому і не вправі було відносити їх вартість до валових витрат, спростовується наступним.

Відповідно до п. 1.23 ст. 1 Закону № 334/94-ВР безоплатно надані товари (роботи, послуги) це: товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких угод; роботи та послуги, які надаються платником податку без вимоги про компенсацію їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею в її виробничому або господарському обороті.

Отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від ТОВ «Адажіо-Україна», ЗОДП ДАК «Хліб України», ПП «Лель» не підпадає під наведені категорії безоплатних товарів (робіт, послуг).

Суди попередніх інстанцій правомірно не погодились із висновками відповідача про те, що позивачем безпідставно виключено із складу валових витрат безнадійну заборгованість по підприємствах, визнаних банкрутами: ТОВ «Мелітопольський завод продовольчих товарів» в сумі 192367,00 грн. та ТОВ «ЛАН-1» в сумі 253393,36 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, стосовно ТОВ «Мелітопольський завод продовольчих товарів», зазначена сума є поточними зобов'язання в процедурі банкрутства, які повинні були бути включені до складу валових витрат у 2003 році в зв'язку із затвердженням ліквідаційного звіту по справі господарського суду Запорізької області №5/4/16. Дана сума помилково не була включена позивачем у відповідний податковий період, тому включена у валові витрати у 2005 році. Що ж стосується ТОВ «Лан-1», то перевіряючими помилково взята сума 101818,00 грн., оскільки це сума штрафу та судових витрат по справі, які не бралися до складу валових витрат. До складу валових витрат була взята сума 253393,36 грн., яка рахується за даними бухгалтерського обліку. ТОВ «Лан-1» ліквідовано ухвалою Господарського суду Запорізької від 30.08.2005 року по справі № 19/99. Обидва ці підприємства ліквідовано в процесі банкрутства, тому до них позивач правомірно застосував норми Закону № 334/94-ВР.

Колегія суддів погоджується також із висновками судів про те, що відповідачем безпідставно не включено до валових витрат суму перерахованих передплат по ТОВ «Безмен» в сумі 20,0 тис гривень (ремонт терезів).

Цивільне законодавство України не містить приписів обов'язковості укладення договору в формі письмової угоди. Відповідно до приписів ст. 638, ст. 639 ЦК України договір між сторонами є укладеним в разі прийняття пропозиції однією стороною від іншої сторони.

Направлення рахунку, виконання робіт, а потім підтвердження виконання робіт актом виконаних робіт однією стороною та їх оплата іншою стороною свідчить про досягнення між сторонами усіх істотних умов.

Окрім того, відповідачем не надано жодних даних щодо правового статусу ПП «Безмен», зокрема, що підприємство є особою, звільненою від оподаткування податком на прибуток, та цей статус є перешкодою для включення вартості робіт до складу валових витрат замовника - позивача.

Суди також дійшли вірного висновку щодо безпідставного зменшення відповідачем валових витрат позивача від нарахування амортизації з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки невірно застосовані групи основних фондів: ремонт Мелітопольського елеватора М10.11.12.13.14.6.18.19 віднесено до групи 1 з нормою амортизації 5%, замість групи 1 з нормою амортизації 8%; ремонт складів (обладнання для овочесховища) віднесено до групи 1 з нормою амортизації 5%, замість групи 2 з нормою амортизації 40%; обладнання для овочесховища віднесено до групи 3 з нормою амортизації 25%, замість групи 2 з нормою амортизації 40%; ремонт складів Світлодолинського ПХП №5 віднесено до групи 3 з нормою амортизації 25%, замість групи 2 з нормою амортизації 40%; ремонт норій віднесено до групи 1 з нормою амортизації 5%, замість групи 2 з нормою амортизації 40%; вітряк «Харьковчанка-800» віднесено до групи 3 з нормою амортизації 25%, замість групи 2 з нормою амортизації 40%

Згідно зі пп. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону № 334/94-ВР до групи 2 основних засобів відноситься обладнання, електротехнічні прибори, устаткування та інше.

Крім того, в матеріалах справи наявний технічний паспорт БТІ, в якому обліковуються всі об'єкти нерухомості, і в якому відсутні норії, інвентаризовані як об'єкт або його частина в якості нерухомості (будівлі, споруди). Також, наявні технічні паспорти, де зазначено, що норія - це пристрій, який служить для вертикального переміщення зернових та олійних культур і який складається з транспортерної стрічки з ковшами. Таким чином, дії позивача по віднесенню норій до групи 3 основних засобів з нормою амортизації 25% відповідають ст. 8 Закону № 334/94-ВР.

З огляду на викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про помилковість тверджень відповідача стосовно завищення позивачем суми скоригованих валових витрат.

Відсутність підстав для донарахування податку на прибуток обумовлює відсутність підстав для застосування штрафних санкцій в сумі 1946990,00 грн. у відповідності до п.17.1.3 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000 року.

За таких обставин, суди дійшли вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року та постанову Господарського суду Запорізької області від 02 грудня 2009 року по справі № 24/4/07-АП-11/334/09-АП залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підписЛанченко Л.В.
підписЛосєв А.М.

Ухвала складена у повному обсязі 20.03.2015 р.