Справа № 815/3098/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

19 березня 2015 року м. Київ В/800/1409/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Мойсюка М.І., Іваненко Я.Л., Тракало В.В.,

Черпака Ю.К., Штульман І.В.,

вирішивши питання про допуск до провадження Верховного Суду України справи за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2014 року, за заявою ОСОБА_6, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про допуск до провадження Верховного Суду України зазначеної справи з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для допуску вказаної справи до провадження Верховного Суду України, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Разом з тим, під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права необхідно розуміти різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов'язків осіб, які беруть участь у справі, а також різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню або різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин), при цьому зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Так, у справі, яку заявник просить допустити до провадження Верховного Суду України, касаційний суд залишив в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з того, що позивач не має військового звання, а має лише спеціальне звання «генерал-майора міліції», тому звільняючи позивача зі служби в органах внутрішніх справ України у 55-річному віці в відставку за віком відповідно до підпункту «а» пункту 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення), з урахуванням пункту 7 цього Положення, відповідачі діяли в межах наданої компетенції відповідно до вимог законодавства та не порушували права та законні інтереси позивача, оскільки норми Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов'язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Натомість, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28 листопада 2013 року (касаційне провадження К/800/47845/13), наданої заявником на підтвердження наявності підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України та допуску справи до провадження Верховного Суду України, касаційний суд дійшов протилежного висновку.

Зокрема, погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій про задоволення позову, касаційний суд дійшов висновку, що Положення встановлює нижчий граничний вік перебування на службі, ніж граничний вік для перебування в запасі відповідно до статті 28 Закону № 2232-ХІІ, та враховуючи, що Закон № 2232-ХІІ прийнятий пізніше Положення та має вищу юридичну силу, до спірних правовідносин, в частині визначення граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, підлягають застосуванню норми Закону № 2232-ХІІ.

У вказаному судовому рішенні колегія суддів також вказала на те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення позивача за підпунктом «а» пункту 65 Положення у відставку за умови досягнення ним граничного віку перебування в запасі у військовому званні, оскільки останній на час звільнення не досяг віку перебування на службі у спеціальному званні підполковник міліції.

З наведеного вбачається, що суд касаційної інстанції, при розгляді справ у подібних правовідносинах, за тотожного суб'єктного складу їх учасників, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм та обставин кожної конкретної справи по різному застосував пункти 7, 8, підпункт «а» пункту 65 Положення і статтю 28 Закону № 2232-ХІІ.

З інших судових рішень, наданих заявником на підтвердження підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України, не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2014 року свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, що призвело до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та наявність підстав для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України для перегляду зазначеного судового рішення з мотивів, встановлених пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Допустити до провадження Верховного Суду України справу за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2014 року.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї документами надіслати до Верховного Суду України протягом п'яти днів з дня її постановляння. Копію ухвали про допуск справи надіслати разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

Я.Л. Іваненко

В.В. Тракало

Ю.К. Черпак

І.В. Штульман