Справа № 2а-8976/12/1370
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року Справа № 4090/13/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довгої О.І.,

судді Ліщинського А.М.,

судді Запотічного І.І.

секретар судового засідання Корнієнко О.А.

представники сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача Писарев О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2013 року по справі № 2а-8976/12/1370 за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці Міндоходів про скасування рішення органу державної влади, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Львівської митниці Міндоходів про скасування повідомлень - рішень від 21.08.2012 року № 66 та № 67.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Визначена відповідачем сума заниженого податкового зобов'язання в сумі 205843,89 грн. була розрахована з врахуванням різниці сум сплачених за ВМД від 28.03.2008 року №209100757/2008/002605 та нарахованих платежів, які необхідно було б сплатити враховуючи те, що вартість ввезеного автомобіля по вказаній ВМД становила б 123400 євро або 983736,16 грн. (станом на 28.03.2008 року). Однак, суми сплачені за ВМД розраховувались не з фактурної вартості, вказаної позивачем у декларації суми 45000 євро, а з митної вартості автобусу, визначеної митним органом в сумі 64981,25 євро. Відтак позивач вважає, що відповідач не взяв до уваги вартість автобусу, вказаної ним у ВМД, а визначив її самостійно. Відповідно до ст.54 ПК України, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов'язання платника податків у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження,вартісних та кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів та які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення. Тому вважає, що відомості, які надійшли від уповноважених органів іноземних держав щодо вартісних характеристик автобуса не можуть бути підставою визначення бази оподаткування та податкових зобов'язань позивача в порядку вказаної норми, оскільки митний орган сам визначив вартість автобуса, не враховуючи вартісних характеристик, які були зазначені ним у ВМД. Документально підтверджені відомості щодо вартісних характеристик, які надійшли від уповноважених органів іноземних держав, не мають значення для оподаткування товарів і предметів, оскільки базу оподаткування митний орган визначав самостійно. Тому вказує на те, що він повністю сплатив необхідні платежі при ввезенні та розмитненні транспортного засобу виходячи з дійсної митної вартості, визначеної митним органом, підстав для зміни якої на сьогоднішній день не вбачає. Вважає неправомірними покликання відповідача на положення п.58.4 ПК України, оскільки постановою Жовківського районного суду Львівської області від 20.02.2012 року у справі №1308-277/2012, звільнено позивача від кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ст.358 ч.ч.1,3 КК України на підставі Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року, не визначено несплати податкових зобов'язань. Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року, амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, лише у випадку, коли такий обов'язок покладено на винну особу вироком або рішенням суду, чого також зроблено не було. Позивачу не було визначено жодних зобов'язань і постановою Галицького районного суду м. Львова від 12.06.2012 року у справі №1304/4858/12 ,якою закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.352 МК України. Тому вважає, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням норм матеріального права та підлягають скасуванню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2013 року по справі № 2а-8976/12/1370 в задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити його адміністративний позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована, фактично, доводами позовної заяви.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

На підставі вимог статті 41 Митного кодексу України, статті 54.4 Податкового кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.11 № 71 «Про затвердження Порядку проведення митними органами невиїзних документальних перевірок» Львівською митницею проведено невиїзну документальну перевірку на предмет своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів платником податків Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 стосовно вантажу - автобус марки «Sсаnіа» модель Sentury Coach 12.35, вживаний 2002 року випуску, який оформлено в митному відношенні за ВМД ІМ40Г 209100757/8/002605 від 28.03.08 р.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 07.08.2012 року №028/12/209000000/НОМЕР_1, встановлено порушення позивачем вимог ст.81, 264,273 МК України (в редакції від 11.07.2002 року, чинній на день здійснення митного оформлення), керуючись п.54.4 ПК України визначено позивачу податкове зобов'язання шляхом проведення дій, визначених п.54.3 цієї статті. Як вказано у акті перевірки, податкове зобов'язання позивача, з врахуванням сум митних платежів, сплачених за вантажно-митною декларацією №209100757/2008/002605 від 28.03.2008 року, визначене за результатами перевірки складає - 205843,89 грн., в тому числі митний збір в сумі 931,42 грн., ввізне мито в сумі 93142,03 грн. та ПДВ в сумі 111770,44 грн.

За наслідками перевірки відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як орган митного контролю, мав можливість та повноваження проводити митний контроль після завершення митного оформлення товару, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що під час пропуску автобуса через митний кордон України позивачем було допущено порушення законодавства України, а саме контрабандним способом, з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу України завідомо підроблених документів, що містять неправдиві відомості стосовно отримувача та вартості товару, ввіз на митну територію України та оформив в митному режимі ІМ40Г транспортний засіб за вищевказаною ВМД, а також встановлено невідповідність даних заявлених при митному оформленні щодо фактурної вартості автомобіля (45000 євро), даним, отриманим від правоохоронних органів Німеччини за наступною ВМД (123400 євро). Відтак митний орган правомірно донарахував обов'язкові платежі, оскільки протиправні дії позивача спричинили їх недобір.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно із ст. 69 МК України, незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

У відповідності до вимог ст. 81 Митного кодексу України декларування товарів здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари і транспортні засоби, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов'язання платника податків.

Як вбачається з акту перевірки, після опрацювання вантажної митної декларації №209100757/8/0022605 від 28.03.2008 року та долучених до неї товаросупровідних документів, які стали підставою для здійснення митного оформлення товару встановлено, що листом від 23.01.12 року №62/6/1-174 Управління СБУ у Львівській області надіслано у Львівську митницю копії матеріалів кримінальної справи № 2167.

Встановлено, що в межах розслідування кримінальної справи доведено, що ОСОБА_3 контрабандним способом, з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу України завідомо підроблених документів, що містять неправдиві відомості стосовно отримувача та вартості товару, ввіз на митну територію України та оформив в митному режимі ІМ40Г транспортний засіб за ВМД 209100757/8/0022605 від 28.03.2008 року. Здійснюючи контрольно-перевірочні заходи та використовуючи копії оригіналів товаросупровідних документів на автобус марки «Sсаnіа» модель Sentury Coach 12.35, перевіркою встановлено невідповідність даних заявлених при митному оформленні, даним, отриманим від правоохоронних органів Німеччини за наступною ВМД.

Матеріалами справи доведено, що позивач визнав себе винним повністю в тому, що з метою подальшого використання як підстави для незаконного переміщення вищевказаного автобуса марки «Scania» 2002 року, на митну територію України через митний пост «Рава - Руська» Львівської митниці, особисто власноручно з допомогою наявної оргтехніки виготовив завідомо підроблені документи: Європейську декларацію №0774062, рахунок - фактуру від 12.03.2008 року №0014/2008, в які вніс завідомо неправдиві відомості щодо покупця даного автобуса, вказавши свої установочні дані та його вартість - 45000 євро, та в подальшому підробив пасажирську митну декларацію ,в яку вніс завідомо неправдиві відомості щодо вартості автобуса, вказавши суму у розмірі 45000 євро та завірив її своїм особистим підписом.

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи №9/314 від 23.12.2011 року, ринкова вартість, без врахування обов'язкових митних платежів та ПДВ, станом на 27.03.2008 року пасажирського автобуса марки «Scania» 2002 року, складає 123 000 євро.

За ВМД №209100757/8/0022605 від 28.03.2008 року типу «ІМ40Г» здійснено митне оформлення товару: «автобус марки «Scania» модель Sentury Coach 12.35. Вживаний. 2002 року випуску. В експлуатації. Призначений для перевезення пасажирів. Номер кузова НОМЕР_2. Тип двигуна: дизель. Об'єм двигуна: 10640 см. куб. З повною масою транспортного засобу - 18000 кг. Загальна кількість місць, включаючи водія - 51», код згідно УКТ ЗЕД.. Згідно поданих до митного контролю товаросупровідних документів: європейської декларації №0774062, фактури - інвойсу №0014/2008 від 12.03.2008 року, пасажирської митної декларації від 27.03.2008 року та свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3, продавцем зазначеного автобуса була фірма «Eurobus Rent & Leas Gmbh» (Німеччина), а покупцем ОСОБА_3. Задекларована особою уповноваженою на декларування за шостим резервним методом митна вартість становила - 518 025,98 грн., фактурна - 358 736,85 грн.

Згідно отриманих Управлінням СБУ у Львівській області в офіційному порядку від правоохоронних органів Німеччини копій оригінальних товаросупровідних документів на вказаний автобус, які видавались при реалізації німецькою фірмою, за матеріалами кримінальної справи №2167 встановлено, що переміщення зазначеного транспортного засобу здійснювалось від експортера «Eurobus Rent & Leas Gmbh» (Німеччина). При цьому, заявлена у графі 22 експортної декларації фактурна вартість товару складала 123400 євро, що відрізняється від фактурної та митної вартості товару, задекларованого під час митного оформлення.

Враховуючи отримані дані, перевіркою визначено належні до сплати митні платежі за вказаною ВМД. За визначеною митною вартістю товару в сумі 983736,16 грн. (123400 євро), за ВМД сплаті підлягали: митний збір за митне оформлення товару за ставкою 0,2 % митної вартості в сумі 1967,47 грн.; митний збір за митне оформлення транспортного засобу еквівалент 10 дол. США в сумі 50,50 грн.; ввізне мито за ставкою 20% митної вартості в сумі 196747,23 грн.; податок на додану вартість за ставкою 20% в сумі 236096,68 грн.; єдиний збір за ставкою еквівалент 5 євро за одиницю транспортного засобу в сумі 39,86 грн. Тому, з врахуванням сплачених позивачем податків та зборів за ВМД, донараховано митний збір за митне оформлення товару в сумі 931,42 грн., ввізне мито в сумі 93142,03 грн., податок на додану вартість в сумі 111770,44 грн.

Відповідно до підпункту 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-УІ митні органи є контролюючими органами щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони.

Відповідно до п.54.4 ст.54 ПК України, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов'язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Відповідно до п.54.3. ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно до п.58.4. ст.58 ПК України, у разі коли судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом. Складання та надсилання платнику податків податкового повідомлення-рішення за податковими зобов'язаннями платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, забороняється до набрання законної сили рішенням суду у справі або винесення постанови про закриття такої кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

Відповідно до ст.249 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами. За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.259 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до ст.264 МК України, заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до ст.345 МК України від 13.03.2012 року, митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо: правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території. Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов'язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України. У разі виявлення митним органом під час проведення перевірки ознак порушень митних правил або контрабанди посадові особи митного органу вживають передбачених законом заходів. У разі скасування, зміни за результатами документальної перевірки рішень щодо класифікації товарів для митних цілей, прийнятих митними органами відповідно до статті 69 цього Кодексу, або рішень про коригування заявленої митної вартості товарів, прийнятих митними органами відповідно до розділу III цього Кодексу, дії, вчинені підприємством на виконання таких рішень, не тягнуть за собою застосування штрафних (фінансових) санкцій, нарахування пені, накладення адміністративних стягнень, крім випадків, якщо зазначені рішення були прийняті на підставі поданих підприємством недостовірних документів, недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання підприємством всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначених рішень, що суттєво вплинуло на характер цих рішень.

Відповідно до п.11 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

Відповідно до п.123.1. ст.123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.102.2.2 ст.102 ПК України, грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов'язання або у кримінальній справі винесено рішення про її закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Так, відповідно до постанови Жовківського районного суду Львівської області від 20.02.2012 року у справі №1308-277/2012 р., застосовано до позивача ст.ст.1 п. «в» 6 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року, звільнивши його від кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ст.358 ч.ч.1,3 КК України, кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 за ст.358 ч.1,3КК України провадженням закрити. Як вказано у постанові, така набрала законної сили 28.02.2012 року. Відтак, закриття кримінальної справи відбулось за нереабілітуючих підстав.

Враховуючи вищенаведене та враховуючи судову практику Верховного Суду України (згідно постанов від 26.06.2012 року та від 06.11.2012 року), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вищенаведені норми свідчать про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2013 року по справі № 2а-8976/12/1370 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.

Повний текст ухвали складено 05.03.2015р.