Справа № 810/6814/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6814/14 Головуючий у 1-й інстанції: Журавель В.О. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

16 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Старової Н.Е., Чаку Є.В., при секретарі - Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства Завод "Цегла Трипілля" до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Завод "Цегла Трипілля" звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 №/2454.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове, яким відмовити в задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлень №332 від 23.07.2014, №333, №334 від 24.07.2014, №351 від 07.08.2014 та наказу від 23.07.2014 №399 та заяви платника за ф. 8-ОПП "Про припинення платника податків" від 27.03.2014 податковим органом проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ Завод "Цегла Трипілля" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2014, валютного та іншого законодавства з 01.01.2013 по 30.06.2014.

За результатами перевірки складено акт від 20.08.2014 №2139/10-37/2201/05474949, згідно з яким зроблено висновок про порушення позивачем, зокрема: п.п.135.5.13 п.135.5, п.135.4, 135,3, 135.2, 135.1 ст.135, п.147,1, 147,5 ст.147 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток підприємств за 2013 рік на загальну суму 1 125 631 грн. та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за 1-й кв. 2014 року на загальну суму 166 516 грн., за півріччя 2014 року на загальну суму 166 516 грн.

На підставі Акту перевірки від 20.08.2014 №2139/10-37/2201/05474949 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 05.09.2014 №/2454, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 1688446,5 грн., у тому числі за основним платежем - 1 125 631 грн., за штрафними санкціями - 562 815,5 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (продавець) та ТОВ "Будхаус" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №Б-2/1-13 від 02.01.2013 на придбання товару (цеглу силікатну неув'язану та ув'язану) та додаткову угоду №1 до договору. Факт виконання цього договору по продажу товару підтверджується видатковоми накладними. Всі документи мають заповнені реквізити, підписувались уповноваженими особами вказаного контрагента та позивача.

Позивач у податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2013 рік зазначив: - у рідку 02. "Дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг)" сума - 94924275 грн; - у рядку 05. "Витрати від операційної діяльності" сума - 89366479 грн.

ПАТ Завод "Цегла Трипілля" реалізував у 2013 році ТОВ "М-Квадро" земельну ділянку розміром 4,2270 га на підставі договору ВТО №051514 від 19.10.2013. Продаж земельної ділянки вчинено за 1171200 грн. Факт продажу земельної ділянки підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 19.10.2013 на ТОВ "М-Квадро", де вказана вартість в сумі 1171200 грн. Оцінка землі проводилась ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Д.Ю.Консалтинг", які мають відповідні сертифікати та ліцензію. Дата проведення оцінки -12.08.2013, дата звіту -15.08.2013. Експертна оцінка земельної ділянки становить 1171200 грн.

Матеріалами справи встановлено, що за період з 01.01.2013 по 30.06.2014 позивач мав господарські операції з ТОВ "Буд-Інвестментс" та ПП "Ремфарба".

Так між позивачем (одержувач) та ТОВ "Буд-Інвестментс" (постачальник) та ПП "Ремфарба" (постачальник) укладено усні договори по придбанню товару (сольвент, грунтівка та ін.). Факт виконання цих договорів по придбанню товару підтверджується податковими та видатковими накладними, рахунками-фактури, прибутковими накладними. Всі документи мають заповнені реквізити, підписувались уповноваженими особами вказаного контрагента та позивача. Оплата по цих операціях здійснювалось позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки вищезазначених контрагентів, що підтверджується платіжними дорученнями.

З метою транспортування придбаного товару позивачем залучено ТОВ "Трипільська колота цегла". Для виконання транспортування придбаного товару сторонами оформлено талони замовників, акти здачі-приймання робіт.

Суму податку на прибуток позивачем включено до складу валових витрат відповідного періоду та включено до податкової декларації з податку на прибуток за відповідний період.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс України, ПК України).

Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 135.2 статті 135 ПК України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу. Суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів (п.135.3 ст.135 ПК України).

Пунктом 135.4 статті 135 ПК України передбачено, що дохід від операційної діяльності визначається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, видаткові накладні не містять відомостей про собівартість чи суму її заниження. В них зазначені лише: постачальник (позивач), одержувач та платник - ТОВ "Будхауз", підстава - довіреність із зазначенням реквізитів, умови продажу - безготівковий розрахунок, номер та дата видаткової накладної, назву товару, одиницю обліку, кількість, ціна без ПДВ, сума без ПДВ, сума з ПДВ.

Відповідачем в акті перевірки не вказано, що видаткові накладні оформлені неналежним чином. Крім того, зазначені товариством у декларації суми про дохід від операційної діяльності та витрати від операційної діяльності документально підтверджують, що позивач документально декларував, що дохід від операційної діяльності позивача за цей період є вищим від витрат від операційної діяльності.

Отже, чинне законодавство України, а також Податковий кодекс України не містять заборони для суб'єктів підприємницької діяльності щодо встановлення знижок при реалізації власної продукції, а також не містять заборону для реалізації власної продукції за ціною нижче собівартості.

Водночас, твердження податкового органу про те, що позивач здійснював реалізацію виробленої продукції нижче собівартості не ґрунтуються на матеріалах справи, жодного доказу цього податковим органом в акті перевірки не зазначено і до суду не надано.

Так, згідно з актом перевірки собівартість цегли складає від 939,21 грн. до 1043,38 грн., тоді як реалізовано її за ціною 933,33 грн. без ПДВ за тис.шт. Проте, згідно з наданими бухгалтерською довідкою позивача та іншими документами щодо визначення собівартості виробленої продукції (цегли) ця величина (собівартість) складає 875,11 грн. (середня), а по видах продукції (камінь силікатний, цегла одинарна тощо) - від 808,98 грн. до 928,31 грн., тобто реалізація продукції за ціною 933,33 грн. перевищує собівартість цієї продукції. Таким чином, надані позивачем документи спростовують твердження податкового органу про реалізацію позивачем продукції за цінами нижче собівартості.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що первинними документами та даними бухгалтерського обліку, що надані позивачем у період з 01.01.2013 по 30.06.2014 щодо здійснення реалізації цегли силікатної за цінами нижче собівартості не підтверджено.

Стаття 147 Податкового кодексу України регулює облік операцій із землею та її капітальним поліпшенням. Згідно з пунктом 1 даної статті у випадку продажу землі платник податку на прибуток включає до складу доходів позитивну різницю між сумою доходу, отриманого внаслідок такого продажу, та сумою витрат, пов'язаних із купівлею такої землі, які збільшені на коефіцієнт індексації, визначений пунктом 146.21 статті 146 Податкового кодексу України.

Пункт 5 статті 147 Податкового кодексу України зазначає, що дохід, отриманий внаслідок продажу або іншого відчуження землі, визначається згідно з договором купівлі-продажу або іншого відчуження, але не нижче звичайної ціни земельної ділянки.

Пунктом 14.1.71 Податкового кодексу України передбачено, що звичайна ціна - це ціна товарів, визначена сторонами договору, якщо інше не встановлене Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Якщо під час здійснення операції обов'язковим є проведення оцінки, вартість об'єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування за умови, що неможливо застосувати методи, зазначені у підпункті 39.3.1 пункту 39.3 статті 39 Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ "М-Квадро" 19 жовтня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 4,2270 гектара.

Відповідно до частини першої статті 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до вимог в п.1.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 на нотаріусів покладено обов'язок вимагати від продавця під час посвідчення договору купівлі-продажу такої земельної ділянки документи про грошову оцінку відчужуваної земельної ділянки. Ця вимога пов'язана з тим, що продаж земельних ділянок здійснюється за ціною, що встановлюється угодою сторін, але ціна продажу не може бути нижчою за звичайну ціну земельної ділянки.

Правове регулювання оцінки земель в Україні здійснюється відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Закону України "Про оцінку земель" та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Частиною другою статті 201 Земельного кодексу України та статтею 5 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки ПАТ "Цегла Трипілля" площею 4,2270 гектара, відчужуваної згідно з договором від 19.10.2013, становить 6 296 116,50 грн. Такий висновок містить у собі Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 08.02.2013 № 05-08/504, виданий Управлінням Держземагенства в Обухівському районі Головного управління Держземагенства у Київській області Держземагенства України.

Експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. Грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України та з метою визначення вартості об'єкта оцінки. Судом встановлено, що експертна грошова оцінка земельної ділянки площею 4,2270 гектара, яка знаходилася у власності ПАТ "Цегла Трипілля", проведена відповідно до договору на проведення експертної оцінки земельної ділянки з ФОП ОСОБА_2 від 12.08.2013 та договору підряду між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Д.Ю.Консалтинг" від 14.08.2007. За результатами цієї експертної грошової оцінки ПАТ "Цегла Трипілля" вище вказаними суб'єктами оціночної діяльності надано звіт про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки від 15.08.2013, відповідно до якого ринкова вартість земельної ділянки становить 1 171 200 грн. Мета проведення експертної грошової оцінки, зазначена в звіті про експертну грошову оцінку від 15.08.2014, є визначення ринкової вартості для здійснення нотаріальних дій.

Ринкова вартість, визначена звітом, є вартістю, за яку може бути вчинено відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла зі знанням справи, розсудливо і без примусу.

Враховуючи положення ст. 13 Закону України №1378-ІУ від 11.12.2003 "Про оцінку земель" при нотаріальному посвідченні інших, ніж визначені для використання нормативно - грошової оцінки, цивільно-правових угод із земельними ділянками, які перебувають у власності юридичних осіб, використовується саме експертна грошова оцінка останніх, визначена згідно з Методикою експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 р. №1531.

Пункт 3 вище вказаної Методики встановлює, що експертна грошова оцінка передбачає визначення ринкової (імовірної ціни продажу на ринку) чи іншого виду вартості об'єкта оцінки, за якою його може бути продано (придбано) або в інший спосіб відчужено земельну ділянку на дату оцінки відповідно до умов угоди.

Отже, з метою вчинення цивільно-правових угод з купівлі-продажу земельних ділянок та, як наслідок, з метою оподаткування податком на прибуток підприємств застосовується саме експертна грошова оцінка земельної ділянки.

Пунктом 4 договору купівлі-продажу земельної ділянки розміром 4,2270 га., укладеного між ПАТ "Цегла Трипілля" та ТОВ "М-Квадро" 19.10.2013, передбачено, що продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за суму 1 171 200 грн., що відповідає рівню грошової експертної оцінки відчуженої земельної ділянки.

Отже, за таких обставин визначення доходу від реалізації земельної ділянки ПАТ завод "Цегла Трипілля" в декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік здійснено саме з урахуванням вартості земельної ділянки в розмірі 1 171 200 грн., що відповідає нормам чинного законодавства.

Відтак, висновки відповідача про порушення позивачем вимог п.147.1, п.147.5 ст.147, п.п.135.5.13 п.135.5, п.135.1 ст.135 ПК України є безпідставним, оскільки товариство у перевіряємий період не допустило заниження валових доходів.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України)

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як встановлено судом першої інстанції, факт придбання товару у ПП "Ремфарба" та ТОВ "Буд-Інвестментс", використання позивачем отриманого товару в господарській діяльності та оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право позивача на віднесення понесених витрат до складу податкового кредиту та врахування при формуванні прибутку підтверджується представленими суду первинними фінансово-господарськими документами та наявністю очевидного зв'язку витрат з господарською діяльністю позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Отже, за змістом зазначеної норми, державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

На момент вчинення та виконання господарського договору ПП "Ремфарба" та ТОВ "Буд-Інвестментс" є належним чином зареєстрованою юридичною особою, яка має право вчиняти правочини, на дату здійснення господарських операцій з позивачем було зареєстровано платником податку на додану вартість і мало право виписувати податкові накладні.

При цьому суд враховує вимоги статті 18 Закону України від 15.05.2003 №755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", згідно з якою якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують наявність в Єдиному державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про припинення реєстрації юридичної особи ПП "Ремфарба" та ТОВ "Буд-Інвестментс", на час вчинення цих правочинів.

Законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма виконавцями, постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Крім того, на момент здійснення вищезазначених господарських операцій, позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ, установчі документи позивача або його контрагентів не визнані в судовому порядку недійсними та відсутні вироки судів щодо можливих зловживань з боку їх посадових осіб, у тому числі, й укладання недійсних правочинів чи здійснення нереальних господарських операцій.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача, не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірних операціях, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов'язань третіх осіб, відповідачем до суду не надано.

Тому, для встановлення факту вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, з метою ухилення від сплати податків, необхідно встановити необґрунтованість отриманої платником податків податкової вигоди, наприклад, внаслідок її виникнення не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності.

Разом з тим, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

Отже, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в дохід держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Матеріали справи містять копії податкових накладних, видаткових накладних, рахунки-фактури, прибуткові накладні, тощо.

Надані позивачем первинні документи, відповідають вимогам передбачених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».

Таким чином, вказані первинні документи підтверджують реальність господарських операцій позивача з ПП "Ремфарба" та ТОВ "Буд-Інвестментс".

Незважаючи на наявність вказаних документів відповідачем в акті перевірки зроблено формальний висновок про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а висновки зроблені відповідачем ґрунтувались відповідно до обставин зазначених в Акті перевірки про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача.

Отже, як вбачається з Акта перевірки, податковий орган, який надіслав відповідачу акт про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача, безпосереднього дослідження первинних бухгалтерських та інших документів цього суб'єкта господарювання не здійснював, наявність у нього виробничих потужностей, місць зберігання і відпуску товару, орендованих транспортних засобів чи осіб, які працюють за наймом або на підставі інших договорів, не перевіряв, відтак висновки, викладені в цьому акті, суперечать п.73.5 ст.73 ПК України та не є належними і допустимими доказами відсутності вчинених цим контрагентом господарських операцій з позивачем.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя Н.Е.Старова

суддя Є.В.Чаку

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Чаку Є.В.

Старова Н.Е.