Справа № 826/16388/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 березня 2015 року № 826/16388/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТА ВЕРІТАС»
до Прокуратури міста Києва
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, -
про визнання протиправною та скасування постанови, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТА ВЕРІТАС» (далі - ТОВ «ВІТА ВЕРІТАС», позивач) з адміністративним позовом до Прокуратури міста Києва (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 07 жовтня 2014 року № 172 про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів в Оболонській районній в місті Києві державній адміністрації та ТОВ «ВІТА ВЕРІТАС».

В обґрунтування позовних вимог товариство вказує на відсутність у відповідача підстав для прийняття оскаржуваної постанови у зв'язку із ухваленням Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, оскільки вказаним законом органи прокуратури позбавлено функції нагляду за додержанням і застосуванням законів. На думку позивача, відповідач при винесенні оскаржуваної постанови підмінив орган відомчого управління та контролю в сфері дотримання вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Окрім цього, позивач звертає увагу на той факт, що у прокуратури м. Києва були відсутні належні підстави, які б вказували на порушення вимог закону ТОВ «ВІТА ВЕРІТАС», оскільки останній не є оцінювачем, а відтак, не може бути об'єктом перевірки, інвестиційний договір укладено з Оболонською районною радою, а не з третьою особою, висновки експертизи стосуються робіт, які завершено ще у І півріччі 2011 року, а рішеннями судів встановлено преюдиціальні обставини які свідчать, що діяльність позивача не суперечить вимогам чинного законодавства.

Одночасно, позивач також звертає увагу, що вказаними діями відповідач здійснив безпідставне втручання в господарську діяльність ТОВ «ВІТА ВЕРІТАС».

Відповідач - Прокуратура міста Києва в своїх запереченнях просить суд в задоволенні адміністративного позову ТОВ «ВІТА ВЕРІТАС» відмовити в повному обсязі, оскільки при винесенні оскаржуваної постанови діяв в рамках чинного законодавства України.

Третя особа - Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація проти задоволення позову заперечувала.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 28 січня 2015 року представника відповідача, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2014 року першим заступником прокурора міста Києва державним радником юстиції 3 класу Валендюком О.С. винесено постанову № 172 про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів в Оболонській районній в місті Києві державній адміністрації та ТОВ «ВІТА ВЕРІТАС».

Незгода з вказаним рішенням відповідача обумовила позивача звернутися до адміністративного суду з позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами ТОВ «ВІТА ВЕРІТАС», виходячи з наступного.

Повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначені Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), іншими законодавчими актами.

Прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосування законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами, відповідно до статті 1 Закону № 1789-XII, здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 19 Закону № 1789-XII предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є додержання законів, що стосуються економічних, міжнаціональних відносин, охорони навколишнього середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності.

Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора.

Порядок проведення перевірок встановлено статтею 21 Закону № 1789-XII, відповідно до частини першої якої перевірки проводяться за письмовими зверненнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, фізичних та юридичних осіб, а також за власною ініціативою прокурора.

З метою належної організації проведення органами прокуратури перевірок при здійсненні нагляду за додержанням і застосуванням законів наказом Генеральної прокуратури України від 12 листопада 2012 року № 111 затверджено Положення про порядок проведення органами прокуратури перевірок при здійсненні нагляду за додержанням і застосуванням законів (далі - Положення).

Відповідно до пункту 2.4 Положення підставами для проведення перевірки прокурором за власною ініціативою є дані, що свідчать про можливі порушення законності.

Висновки про наявність підстав для проведення перевірки можуть бути зроблені за наслідками проведених аналізів, узагальнень, опрацювання інформації про стан законності, вивчення актів та матеріалів органів державного нагляду (контролю), матеріалів розгляду судами цивільних, адміністративних, господарських справ та справ про адміністративні правопорушення, матеріалів кримінальних проваджень, інформаційних баз даних державних органів, повідомлень у засобах масової інформації, мережі Інтернет та з інших джерел, які також можуть відображатися в:

- дорученнях Генерального прокурора України, наданих у межах компетенції дорученнях його першого заступника, заступників, прокурорів Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя, областей та прирівняних до них прокурорів, їх перших заступників та заступників;

- наказах Генерального прокурора України;

- планах роботи органів прокуратури;

- рішеннях колегій Генеральної прокуратури України, прокуратур обласного рівня;

- рішеннях нарад у керівників органів прокуратури;

- дорученнях прокуратури іншого регіону щодо проведення перевірки, яка потребує вчинення окремих дій у межах повноважень, передбачених статтею 20 Закону України «Про прокуратуру»;

- інших організаційно-розпорядчих документах.

Частина третя статті 21 Закону № 1789-XII передбачає, що для здійснення перевірки прокурор приймає постанову, в якій зазначає підстави, що свідчать про можливі порушення законності, та обґрунтовує необхідність вчинення дій, передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини першої статті 20 цього Закону. Не допускається проведення перевірки без надання копії зазначеної постанови представнику підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, підпорядкованості чи приналежності, фізичній особі-підприємцю.

Як вбачається з матеріалів справи, між Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією (Адміністрація) та ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» (Забудовник - Інвестор) 29 серпня 2003 року укладено договір про інвестування житла та культурно-соціальної сфери в Оболонському районі міста Києва, Сторони за умовами даного Договору зобов'язуються шляхом прямих інвестицій Забудовника-Інвестора та залучених коштів фізичних та юридичних осіб забезпечити будівництво наступних об'єктів:

- Будівництво житлових будинків з об'єктами соціально-культурного призначення в 3-А мікрорайоні житлового масиву "Оболонь" (забудова 3-А мікрорайону);

- Будівництво двох житлових будинків з підземною автостоянкою на перехресті вулиць Маршала Тимошенка та проспекту Героїв Сталінграду (пр. Героїв С гал і н граду. 24 та 26);

- Будівництво житлового будинку по вул. Прирічній, 3 у X мікрорайоні ж/м "Оболонь";

- Реконструкцію Оболонського проспекту - забудову його об'єктами соціально-культурного призначення;

- Будівництво житлового будинку на перехресті проси. Героїв Сталінграду та вул. Прирічної у X мікрорайоні ж/м "Оболонь".

До вказаного договору було укладено наступні додаткові угоди від 03 березня 2004 року № 1, від 13 серпня 2008 року № 2, від 10 грудня 2008 року № 3, від 28 липня 2009 року № 4 та від 14 грудня 2009 року № 5.

У подальшому 30 червня 2010 року Оболонською районною у місті Києві радою (замовник) та ТОВ «ВІТА ВЕРІТАС» (інвестор) укладено інвестиційний договір № 1/10 про реконструкцію Оболонського проспекту в Оболонському районі м. Києва, предметом якого є реалізація інвестиційного проекту по Реконструкції Оболонського проспекту в Оболонському районі міста Києва, в рамках якого Забудовник-Інвестор зобов'язується здійснити фінансування шляхом прямих інвестицій та/або залучених коштів фізичних та юридичних осіб Об'єкту інвестування та його будівництво.

Відповідно до ст. 1 вказаного Договору Об'єкт Інвестування - це Блок Б об'єктів соціально-культурного призначення (між станцією метро «Мінська» і станцією метро «Героїв Дніпра»), загальною проектною площею 78 049,90 м.кв, та машиномісця (гостьові автостоянки), які знаходяться на проспекті Оболонському, від станції метро «Мінська» до станції метро «Героїв Дніпра», на проспекті Оболонському, 216, на земельній ділянці площею 3,3857 га, кадастровий номер :78:501:00023.

Рішенням Оболонської районної у місті Києві ради від 01 липня 2010 року № 28/3 припинено договір від 29 серпня 2003 року в частині прав та обов'язків сторін щодо завершення будівництва та введення в експлуатацію об'єктів соціально-культурного призначення на пр. Оболонському, передано ТОВ «ВІТА ВЕРІТАС» функції замовника будівництва щодо реконструкції Оболонського проспекту, закінчення об'єктів соціально-культурного призначення за адресою пр. Оболонський, 21Б та затверджено інвестиційний договір № 1/10.

У той же час, відповідач приймаючи оскаржувану постанову від 07 жовтня 2014 року виходив з того, що предметом договору від 30 червня 2010 року № 1/10 є реалізація інвестиційного проекту, шляхом фінансування Інвестором будівництва блоку об'єктів соціально-культурного призначення на пр. Оболонському.

Надаючи оцінку встановленим під час розгляду даної справи фактам, суд зазначає, що перевірка в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів в Оболонській районній в місті Києві державній адміністрації та ТОВ «ВІТА ВЕРІТАС» у спірних правовідносинах проводилася відповідачем з власної ініціативи на підставі розгляду інформації про стан законодавства в сфері інвестиційної діяльності, про що зазначено в оскаржуваній постанові.

На підтвердження наявності достатніх приводів та підстав для проведення такої перевірки відповідачем було надано суду копії листів № 07/1/5-1436вих.-14 від 04.09.2014 року, № 07/1/5-1436-14 від 25.09.2014 року, а також висновку № 5677/5678/12-45 судово-економічної експертизи у кримінальній справі № 1819, складеного 16.08.2012 року, висновку № 5141/10-15 експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 30.06.2010 року, висновку № 5679/5680/12-42 комісійної судової оціночної експертизи, складеного 30.07.2012 року.

Дослідивши зміст наданих суду письмових доказів суд вважає, що вони свідчать про можливе порушення вимог ст. 31 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та п. 4 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».

У той же час, суд погоджується з відповідачем, що вказані обставини є достатніми для висновку про необхідність проведення перевірки позивача, який був суб'єктом інвестиційної діяльності та Оболонській районній в місті Києві державній адміністрації, в якій перебувають архівні документи ліквідованої Оболонської районної ради.

Також, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, в ній відповідачем зазначено дії, які необхідно вчинити під час проведення перевірки.

Таким чином, суд приходить до переконання про дотримання відповідачем під час винесення постанови від 07 жовтня 2014 року № 172 вимог вищевказаних нормативно-правових актів, а також наявності підстав для проведення такої перевірки.

Одночасно, надаючи оцінку доводам позивача суд зазначає, що постанова про проведення перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, яким встановлюється факт порушення чинного законодавства суб'єктами, які підлягають перевірці.

Судові рішення, на які посилається представник позивача, як на доказ правомірності його дій при укладанні та виконанні вказаного вище договору не можуть бути враховані під час вирішення даної справи, оскільки предметом розгляду справи у Печерському районному суді м. Києва була скарга директора позивача на постанову про порушення кримінальної справи від 27.04.2012 року. Вирішуючи її суд, у постанові від 27.04.2012 року жодних оцінок господарським відносинам позивача не надавав, а виходив виключно з підстав дотримання слідчим вимог КПК України.

У той же час, позивачем ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 04.11.2010 року суду надано не було, у зв'язку із чим обставини, які в ній викладені та на які посилається ТОВ «ВІТА ВЕРІТАС» оцінені під час вирішення даної справи бути не можуть.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи позивача про відсутність правових підстав для проведення перевірки, у зв'язку із прийняттям Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року № 1-7/99 закони зворотної сили не мають, а відтак його норми до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.

Окрім цього, суд звертає увагу, що постанова про проведення перевірки є актом одноразового застосування і вичерпує свою дію фактом її виконання, а тому оскільки за результатами її перевірки складено доповідну записку від 03.12.2014 року, вчинено дії по зверненню до Господарського суду міста Києва (позовна заява від 22.12.2014 року № 05/1/3-18241-14), а також внесено 29.10.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.364 КК України, у спірних правовідносинах, визнання її протиправною та скасування не буде мати наслідком відновлення прав та охоронюваних законом інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТА ВЕРІТАС» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко