Справа № 820/20503/14
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 р.Справа № 820/20503/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Зеленського В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2015р. по справі № 820/20503/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОТ ТЕХНОЛОДЖИС"

до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПОТ ТЕХНОЛОДЖИС" (далі за текстом - ТОВ "СПОТ ТЕХНОЛОДЖИС", позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі за текстом - Основ'янсько ОДПІ, відповідач), в якому просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної ДПІ м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 16.12.2014 р. № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2015 року адміністративний позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної ДПІ м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 16.12.2014 р. № .

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне дослідження судом першої інстанції доказів та встановлення обставин у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 44.1 ст. 44, п. 138.4 ст. 138, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Радаліт», а також ненадання позивачем документальних доказів щодо використання у виробництві придбаних у зазначеного контрагента товарів.

Представники сторін у судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

На підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що працівниками Основ'янської ОДПІ м.Харкова ГУ Мін доходів у Харківській області було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку ТОВ «СПОТ ТЕХНОЛОДЖИС» щодо фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «РАДАЛІТ» за період з 01.04.2014 р. по 30.04.2014 р.

За наслідками перевірки було складено акт від 26.11.2014 р. № 5190/20-38-22-01-04, яким встановлено порушення з боку ТОВ «СПОТ ТЕХНОЛОДЖИС» пп. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), внаслідок чого було занижено податок на додану вартість у травні-липні 2014 року на загальну суму 16009,2 грн.

Позивач, керуючись п. 86.7 ст. 86 ПК України, надав заперечення на вищевказаний акт перевірки. За результатом їх розгляду висновки акту перевірки було залишено без змін (лист від 12.12.2014 р. № 19529/10/2038-22-01-10).

На підставі вищезазначеного акут передвіки керівником Основ'янської ОДПІ м.Харкова було винесено податкове повідомлення-рішення від 16.12.2014 р № , відповідно до якого підприємству нарахована грошові зобов'язання з ПДВ у розмірі 16009 грн. 00 коп. та застосовано штрафні санкції у сумі 4002 грн. 25 коп.

Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності податковим органом факту порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо завищення суми податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Радаліт».

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для висновку про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість стали доводи податкового органу про відсутність доказів реальності господарських операцій з придбання позивачем товару у ТОВ «РАДАЛІТ», у зв'язку з чим позивачем порушено вимоги п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що наслідки в податковому обліку платника податків створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, укладених платником податку договорів.

Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є визначальною для встановлення податкових зобов'язань та виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Тому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, що здійснює операції з постачання товарів/послуг.

Таким чином, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, підтверджений податковою накладною.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «СПОТ ТЕХНОЛОДЖИС» та ТОВ «РАДАЛІТ» було укладено договір поставки від 28.03.2014 р. № 010314. Найменування товару - сировина та тара для виробництва лаків, фарб та інших подібних виробів. Згідно з умовами договору доставка товару здійснювалась засобами та за рахунок постачальника.

З метою доведення виконання умов договору та реальності придбання зазначеного товару позивачем було надано до суду податкові та видаткові накладні.

На отримання товару було виписано довіреності, про що свідчать копія титульного листа та сторінки з журналу реєстрації довіреностей за 2014 р.

Згідно з бухгалтерською довідкою та журналами ордерами і відомостями по бухгалтерським рахункам отриманий товар було оприбутковано в бухгалтерському обліку ТОВ «СПОТ ТЕХНОЛОДЖИС» наступним чином: оприбуткування товару: К-т рахунку 631 - Д-т рахунку 201; використання товару у виробництві: К-т рахунку 201 - Д-т рахунку 23, оприбуткування готової продукції на склад: К-т рахунку 23 - Д-т рахунку 26.

В податкову обліку сума ПДВ у складі вартості отриманого від ТОВ «РАДАЛІТ» товару було відображено у податкових деклараціях з ПДВ за травень-липень 2014 р. та у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за цей період.

Умови виробництва відповідали усім санітарним нормам, що підтверджується висновками СЄС та погодженими технологічними умовами.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 201 Податкового кодексу України податкові накладні, видані позивачу підприємством ТОВ «РАДАЛІТ» містять всі необхідні реквізити, підписані і скріплені печаткою підприємства. Під час здійснення перевірки контролюючий орган недоліків первинної документації позивача не встановив.

Щодо використання отриманого товару у власній господарській діяльності ТОВ «СПОТ ТЕХНОЛОДЖИС» колегією судді встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців основним видом діяльності підприємства є виробництво лаків, фарб і іншої подібної продукції. З метою виробництва і зберігання готової продукції підприємство орендувало у 2014 році виробничі приміщення загальною площею 146,5 кв. м. на підставі договору суборенди № 13/01 від 13.01.2012 p., укладеного між ТОВ «СПОТ ТЕХНОЛОДЖИС» та ТОВ «СТОРІДЖ ЦЕНТР ХАРКІВ».

У подальшому частину готової продукції, виготовленої за допомогою сировини, безпосередньо отриманої від ТОВ «РАДАЛІТ», було реалізовано ТОВ «БУДМЕН» на підставі видаткової накладної № РН-0000004 від 19.05.2014 р.

Колегією суддів встановлено, що на час видачі податкових накладних контрагент позивача ТОВ «РАДАЛІТ» був зареєстрований в установленому законом порядку, знаходився на обліку в податковому органі, мав статус платника ПДВ, свідоцтво платника ПДВ не було анульовано на момент укладання та виконання спірного договору поставки, докази що спростовують ці обставини відповідачем не надано.

Також відповідачем не надано до суду доказів фактичної відсутності операцій по придбанню позивачем товару у ТОВ «РАДАЛІТ».

Отже, з наданих позивачем первинних документів вбачається, що діяльність позивача відповідає умовам укладеного договору та видам господарської діяльності, свідчить про наявність господарської мети при здійсненні господарських операцій з метою отримання прибутку.

Таким чином, формування податкового кредиту обумовлено придбанням товару з метою його використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності у платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право позивача на отримання податкового кредиту за перевірений період підтверджене належними доказами, а тому висновок відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України по взаємовідносинам з ТОВ «РАДАЛІТ» є необґрунтованим.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправомірності формування податкового кредиту позивача, враховуючи наявність акту ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про неможливість проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «РАДАЛIT» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 р. по 30.04.2014р., з огляду на наступне.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою вважати неправомірним формування податкового кредиту позивачем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо його формування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, сама по собі несплата податку контрагентів позивача або інші недоліки господарської діяльності контрагентів позивача при фактичному здійсненні господарських операцій не впливає на податковий кредит позивача.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправомірності формування податкового кредиту позивача через ненадання до перевірки документальних доказів щодо використання у виробництві придбаних у ТОВ «РАДАЛIT» товарів, враховуючи наступне.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Разом із тим, контролюючий орган не позбавлений права на отримання податкової інформації у відповідності до п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, ст. 73 Податкового кодексу України, якщо вважає недостатність наданих позивачем первинних та інших документів під час проведення перевірки.

Докази використання придбаного товару у власній господарській діяльності надані позивачем до суду, а тому колегія суддів враховує вказані докази при вирішенні спору.

Згідно зі ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Отже, керуючись приписами наведених норм процесуального закону, оцінивши надані позивачем до матеріалів справи докази, а також враховуючи, що в наданих позивачем до суду документах наявні необхідні реквізити, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відсутність яких спричиняє втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, колегія суддів зазначає, що підприємством ТОВ «СПОТ ТЕХНОЛОДЖИС» доведено правомірність формування податкового кредиту перевіреного періоду в результаті фінансово-господарських відносин з ТОВ «РАДАЛIT».

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, переглянувши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2015р. по справі № 820/20503/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Зеленський В.В.