Справа № 813/363/15
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року № 813/363/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Бігуна Н.Т.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1, згідно довіреності,

представника відповідача - Сидор О.Б., згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області, відповідач) з наступними позовними вимогами:

- визнати частково незаконним та скасувати наказ ГУ МВС України у Львівській області від 30.12.2014 року № 3122 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БМГБОП ГУМВС» у частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ молодшого інспектора автотранспортної роти ГУ МВС України у Львівській області прапорщика міліції ОСОБА_3;

- визнати частково незаконним та скасувати наказ ГУ МВС України у Львівській області від 12.01.2015 року № 6 о/с у частині звільнення з органів внутрішніх справ молодшого інспектора автотранспортної роти ГУ МВС України у Львівській області, прапорщика міліції ОСОБА_3 у запас Збройних сил України;

- поновити на посаду молодшого інспектора автотранспортної роти ГУ МВС України у Львівській області прапорщика міліції ОСОБА_3;

- зобов'язати нарахувати та виплатити ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 грошове утримання за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувані накази № 3122 та № 6 о/с в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача та його звільнення з органів внутрішніх справ винесені з порушенням норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Порушення вищевказаного Дисциплінарного статуту, на думку позивача, полягало в тому, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ на позивача було накладено 30.12.2014 року, чим порушено усі допустимі строки притягнення його до дисциплінарної відповідальності, передбачені ч. 3. ст. 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Крім того, позивач зазначає, що його не було ознайомлено з висновком службового розслідування від 26.12.2014 року. Також, представник позивача наголошує, що в ході службового розслідування, яке проводилося за фактом вчинення протиправних дій, не встановлено в діях позивача складу дисциплінарного проступку, а саме його об'єктивної та суб'єктивної сторони. Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що винесений начальником ГУ МВС України у Львівській області полковником міліції ОСОБА_5 наказ від 30.12.2014 року № 3122 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БМГБОП ГУМВС» суперечить дійсним обставинам справи, адже вина позивача у скоєнні дисциплінарного проступку не доведена, а, навпаки, із об'єктивних даних, а саме відеозапису, що розміщений в загальному доступі на ресурсі «YouTube» видно, що вчинення дій щодо пошкодження автомобіля особами в формі «Беркута» позивач не міг бачити, оскільки знаходився за кермом службового автомобіля. Таким чином, оскаржувані накази відповідача прийнято безпідставно і необґрунтовано, що змусило ОСОБА_3 звернутим з адміністративним позовом до суду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, наведених у позовній заяві та поясненнях наданих суду, просили задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у письмових запереченням, що надійшли на адресу суду 09.02.2015 року за вх. № 3977, суть яких зводиться до наступного. Накладенню на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ передував висновок службового розслідування, згідно матеріалів якого, вина позивача в грубому порушенні службової дисципліни доведена в повному обсязі. Приводом і підставою для проведення службового розслідування стало пікетування громадськими активістами «Автомайдан Київ» адмінприміщення колишнього БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області 22.12.2014 року з вимогою притягнення до відповідальності працівників БМГБОП ГУ МВС України у Львівській області старшого прапорщика міліції ОСОБА_6 та прапорщика ОСОБА_3, якими 19.01.2014 року у м. Києві пошкоджено автомобіль активіста «Автомайдан Київ» ОСОБА_7. В ході службового розслідування встановлено, що в розміщеному в загальному доступі на ресурсі «YouTube» відео сюжеті видно, як особами в формі працівників «Беркута» пошкоджується автомобіль ОСОБА_7. ОСОБА_3 дій щодо пошкодження автомобіля не вчиняв, однак, спостерігав за діями своїх колег, не реагуючи на них. Чим завдав непоправної шкоди авторитету правоохоронних органів та суттєво дискредитував їх перед громадськістю. Крім того, у відповідності до вимог керівництва держави, Міністерства внутрішніх справ України та очікування громадянського суспільства відбувається очищення органів внутрішніх справ від працівників, які вчиняли протиправні дії відносно активістів Євромайдану. За таких умов дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ накладено правомірно і у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

ОСОБА_3 13.04.2004 року прийнятий на службу до органів внутрішніх справ України згідно наказу УМВС України № 115 від 13.04.2004 року, що підтверджується записом № 3 у трудовій книжці серії НОМЕР_1.

На час звільнення прапорщик міліції ОСОБА_3 займав посаду молодшого інспектора автослужби відділення №1 взводу №1 автотранспортної роти батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Львівській області.

В першій декаді січня 2014 року, позивач разом з іншими співробітниками підрозділу особливого призначення «Беркут» МВС України був відряджений у м. Київ для несення патрульної служби під час подій Революції Гідності.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача та його представника в судовому засіданні, 19.01.2015 року близько 22:00 год., позивач, керуючи службовим автомобілем, разом з іншими працівниками МВС України, які знаходились в автомобілі, зупинився на вул. Богатирській у м. Києві. Маючись на меті пересвідчитись, що автомобіль не пошкоджений, позивач вийшов з нього для огляду бампера автомобіля та автомобіля, що знаходився позаду. Пересвідчившись, що з службовим автотранспортом все гаразд, позивач сів за кермо та продовжив рух. Після того, як ОСОБА_3 сів за кермо та продовжив рух, того, що відбувалося позаду автомобіля він не бачив та не міг бачити, оскільки слідкував за дорогою. Дану інформацію позивач та його представник підтверджує відеозаписом, що розміщений у вільному доступі на різного роду мережевих ресурсах, в тому числі і на ресурсі «YouTube».

У зв'язку з пікетуванням громадськими активістами «Автомайдан Київ» адмінприміщення колишнього БМОП «Беркут» ГУ МВС України у Львівській області 22.12.2014 року з вимогою притягнення до відповідальності працівників БМГБОП ГУ МВС України у Львівській області старшого прапорщика міліції ОСОБА_6 та прапорщика ОСОБА_3, якими 19.01.2014 року у м. Києві пошкоджено автомобіль активіста «Автомайдан Київ» ОСОБА_7, наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області від 22.12.2014 року № 3065 призначено службове розслідування за фактом порушення старшим прапорщиком міліції ОСОБА_6 та прапорщиком ОСОБА_3 службової дисципліни, що виразилось у пошкодженні автомобіля, належного ОСОБА_7.

За наслідками службового розслідування, оформленого висновком від 26.12.2014 року, начальником ГУ МВС України у Львівській області полковником міліції ОСОБА_5 прийнято наказ ГУ МВС України у Львівській області від 30.12.2014 року № 3122 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БМГБОП ГУ МВС».

Про існування даного наказу позивачу стало відомо 13.01.2015 року, оскільки саме тоді цей наказ надійшов до батальйону міліції особливого призначення ГУ МВС України у Львівські області, про що свідчить відповідна відмітка.

Згідно п. 2 резолютивної частини даного наказу, позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності та звільнено з органів внутрішніх справ, у відповідності до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, за грубі порушення службової дисципліни, що виразились у не реагуванні на пошкодження автомобіля громадського активіста ГО «Автомайдан Київ» ОСОБА_7 іншими працівниками міліції, заподіянні істотної шкоди охоронюваним правам, свободам та інтересам громадян, формуванні негативної думки громадськості про вседозволеність та безкарність працівників міліції, що спричинило гучний суспільний резонанс.

12.01.2015 року посадовими особами відповідача, зокрема начальником ГУ МВС України у Львівській області полковником міліції ОСОБА_5 було прийнято наказ ГУ МВС України у Львівській області від 12.01.2014 року № 6 о/с, згідно якого позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України на підставі п. 63 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України за порушення дисципліни (порушення дисципліни).

Позивач, не погоджуючись із наказами № 3122 та № 6 о/с в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з органів внутрішніх справ, звернувся до суду з даною позовною заявою.

При вирішенні даної адміністративної справи, суд керувався наступним.

Спірні правовідносини в даній справі регулюються Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, який затверджено Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII, міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-VI (далі - Дисциплінарний статут), визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок визначено як невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту, одним із видів дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.

Стаття ст. 14 Дисциплінарного статуту визначає порядок накладання дисциплінарних стягнень.

Так, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування (ч. 1 ст. 14).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць (ч. 2 ст. 14).

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення (ч. 5 ст. 14).

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ (ч. 6 ст. 14).

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу (ч. 8 ст. 14).

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо (ч. 8 ст. 14).

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (ч. 10 ст. 14).

Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності таких осіб оскаржується в установленому законом порядку (ч. 17 ст. 14).

У відповідності до ч. 1 ст. 16 Дисциплінарного статут, дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

Згідно ч. 3 ст. 16 Дисциплінарного статуту стягнення не може бути накладене, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію», порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки, визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114.

Пунктом 63 «є» вищевказаного Положення передбачено звільнення із служби в органах внутрішніх справ в запас (з постановкою на військовий облік) осіб рядового і молодшого начальницького складу з підстав порушення дисципліни.

Так, в судовому засіданні встановлено, що дії, які трактуються відповідачем як порушення дисципліни, ОСОБА_3 вчинено (допущено) 19.01.2014 року, службове розслідування за фактом вчинення протиправних дій наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області призначено лише 22.12.2014 року, а дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ на ОСОБА_3 накладено 30.12.2014 року.

Тобто, з дня коли, на думку відповідача, ОСОБА_3 допустив порушення дисципліни, минуло 11 місяців і 11 днів.

Однак, як вже було зазначено вище, відповідно до ч. 3 ст. 16 Дисциплінарного статуту, стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, дисциплінарне стягнення було накладено на позивача поза строками, чітко передбаченими ч. 3 ст. 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Судом не беруться до уваги твердження представника відповідача про дотримання строків притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки Закон України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» прив'язує початок строку, протягом якого працівника органів внутрішніх справ може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності, не до моменту, коли про дисциплінарний проступок стало відомо керівництву органу, а до моменту вчинення такого дисциплінарного проступку особою рядового чи начальницького складу.

Вищенаведене свідчить про грубе порушення відповідачем при прийнятті відносно ОСОБА_3 наказу від 30.12.2014 року № 3122 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БМГБОП ГУМВС» норм Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», що призвело до порушення прав, свобод та інтересів ОСОБА_3 та зумовило його звернення до суду за захистом таких прав, свобод та інтересів.

У зв'язку з цим, суд зазначає, що неправомірні дії не можуть породжувати жодних правомірних наслідків, тому, неправомірні дії відповідача при прийнятті відносно ОСОБА_3 оскаржуваних наказів, свідчать про протиправність самих наказів.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що позивача не було ознайомлено з висновком службового розслідування від 26.12.2014 року. На копії висновку, що долучений до матеріалів справи, міститься лише підпис ОСОБА_6, жодних відомостей про те, що ОСОБА_3 був ознайомлений з висновком, в матеріалах справи немає.

Вказане свідчить про порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування, що, в свою чергу, унеможливило оскарження позивачем висновків даного службового розслідування.

Щодо правової кваліфікації дій позивача, вчинених ним 19.01.2014 року в м. Києві на вул. Богатирській, то суд зазначає, що висновком службового розслідування від 26.12.2014 року, затвердженим начальником ГУ МВС України у Львівській області 26.12.2014 року, особи, які проводили службове розслідування, вважали за необхідне скерувати матеріали службового розслідування в прокуратуру Львівської області для прийняття рішення щодо наявності або відсутності в діях ОСОБА_3 складу кримінальних правопорушень.

Що і було зроблено. В подальшому матеріали службового розслідування скеровано в прокуратуру м. Києва для доручення до матеріалів кримінального провадження № 0000066 за ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України за фактом заподіяння працівниками спецпідрозділу «Беркут» тілесних ушкоджень учасникам мирних акцій протесту в м. Києві.

Таким чином, при розгляді даної справи суд позбавлений можливості надавати правову оцінку діям позивача ОСОБА_3, оскільки це повинно бути зроблено в межах розслідування та розгляду вищевказаного кримінального провадження № 0000066.

Відповідно до ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 9 КАС України, передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наслідками розгляду справи суд вважає, що ГУ МВС України у Львівській області не дотрималось вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, не надало достатніх доказів на обґрунтування заперечення проти адміністративного позову.

В зв'язку з чим суд дійшов висновку, що оскаржувані в даній адміністративній справі наказ ГУ МВС України у Львівській області від 30.12.2014 року № 3122 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БМГБОП ГУМВС» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ молодшого інспектора автотранспортної роти ГУ МВС України у Львівській області прапорщика міліції ОСОБА_3 та наказ ГУ МВС України у Львівській області від 12.01.2015 року № 6 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ молодшого інспектора автотранспортної роти ГУ МВС України у Львівській області, прапорщика міліції ОСОБА_3 у запас Збройних сил України підлягають скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Наслідком скасування оспорюваних наказів про накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ має бути поновлення такого на посаді молодшого інспектора автослужби відділення № 1 взводу № 1 автотранспортної роти батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Львівській області.

Водночас, задоволення вимоги про поновлення особи молодшого чи начальницького складу органів внутрішніх справ на посаді має наслідком виплату грошового утримання за час вимушеного прогулу, а, тому, суд дійшов висновку задовольнити позовну заяву і в частині зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_3 за період з 12.01.2015 року по 16.03.2015 року.

Згідно з ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 30.12.2014 року № 3122 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БМГБОП ГУМВС» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ молодшого інспектора автослужби відділення №1 взводу №1 автотранспортної роти батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області прапорщика міліції ОСОБА_3.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 12.01.2015 року № 6 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ молодшого інспектора автослужби відділення №1 взводу №1 автотранспортної роти батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області прапорщика міліції ОСОБА_3 у запас Збройних сил України.

Поновити ОСОБА_3 на посаді молодшого інспектора автослужби відділення №1 взводу №1 автотранспортної роти батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2015 року по 16.03.2015 року.

Рішення в частині поновлення на посаді та нарахування і виплати грошового утримання за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст виготовлено та підписано 20.03.2015 року

Суддя Потабенко В.А.