Справа № 816/3697/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/3697/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кльопової І.Г.

та представників сторін:

від позивача - Гриценко С.В.,

від відповідача - Куришко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія" до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укролія" (надалі - ТОВ "Укролія", позивач) звернулось до суду з позовом до Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі - відповідач, Полтавська ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення від 15.09.2014 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого на розрахунковий рахунок платника у банку) з податку на додану вартість в розмірі 20 880 грн та застосовано штрафні ( фінансові) санкції в розмірі 10 440 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем порушено права та законні інтереси ТОВ "Укролія" у сфері публічно-правових відносин через безпідставне зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Зазначав, що доводи контролюючого органу про порушення ТОВ "Укролія" вимог податкового законодавства не відповідають фактичним обставинам справи, адже господарські правовідносини позивача з його контрагентом, ПП "Агентство маркетингових досліджень" за спірний період є реальними, товарними, направленими на досягнення економічного ефекту та на отримання прибутку. Висновки податкового органу є виключно суб'єктивною думкою, не підтверджені доказами та спростовуються оформленими належним чином документами бухгалтерського обліку.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. При цьому, посилався на обставини, встановлені документальною позаплановою перевіркою правомірності нарахування ТОВ "Укролія" бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за травень 2014 року від 28 серпня 2014 року №276/15/315776685.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях до позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала з мотивів, наведених у письмовому запереченні Полтавської МДПІ, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ТОВ "Укролія" у встановленому законом порядку зареєстроване як юридична особа, /а.с. 143-144/.

Відповідач перебуває на обліку в якості платника податків в Полтавській МДПІ з 25 червня 2001 року та зареєстрований платником податку на додану вартість з 10 липня 2001 року /а.с. 145/.

Фахівцем Полтавської МДПІ проведено документальну позапланову перевірку правильності нарахування ТОВ "Укролія" бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за травень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 29 серпня 2014 року №276/15/31577635 (надалі - Акт перевірки) /а.с. 9-27/, в якому зафіксовано порушення ТОВ "Укролія" вимог 198.6 статті 198, пункту 200.4 статті 201 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на розрахунковий рахунок платника у банку за травень 2014 року в розмірі 2 065 576 грн на 20 880 грн.

На підставі зазначених висновків Акта перевірки Полтавською МДПІ 15 вересня 2014 року сформовано податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого на розрахунковий рахунок платника у банку) з податку на додану вартість в розмірі 20 880 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 10 440 грн.

Не погодившись з даним повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем, на підставі податкових накладних, виписаних ПП "Агентство маркетингових досліджень" (), у травні 2014 року зараховано до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 20 880 грн /а.с. 52, 162/.

Однак, за результатами документальної позапланової перевірки ТОВ "Укролія" відповідач дійшов висновку про безпідставне віднесення вказаної суми податку до складу податкового кредиту, наслідком чого визначено завищення позивачем суми бюджетного відшкодування за травень 2014 року на 20 880 грн.

Мотивуючи даний висновок, відповідач зазначив, у ТОВ "Укролія" відсутня власна торгівельна мережа, підприємство займається виробництвом олії, яку реалізує оптом іншим суб'єктам господарювання, тому не доцільно придбавати послуги з визначення динаміки та об'єму продажу товарів в торгівельній мережі, яка у підприємства відсутня. До перевірки надано податкові накладні та акт здачі-прийняття робіт, проте конкретна інформація стосовно вказаних робіт в даних документах відсутня. А саме : не зазначено адресу, за якою проводилися дослідження, не вказано кількість опитаних споживачів, не визначено кількісні та вартісні показники здійснених маркетингових досліджень та взагалі не вказано повний зміст проведених робіт. При цьому, не вказано, на чому ґрунтується вартість отриманих маркетингових послуг. Проаналізувавши динаміку реалізації продукції на митній території України, встановлено відсутність економічного ефекту від отриманих послуг. Обсяг реалізації продукції в березні 2014 року зменшився на 6% в порівнянні з лютим 2014 року, а в травні 2014 року зменшився на 25% в порівнянні з квітнем 2014 року.

Крім того, податковий орган стверджував, що основний вид діяльності ПП "Агентство маркетингових досліджень" () - неспеціалізована оптова торгівля, на підприємстві працює 11 маркетологів, окрім позивача, в квітні 2014 року ПП "Агентство маркетингових досліджень" було надано маркетингових послуг ще для 96 суб'єктів господарювання на суму 6 723 517 грн. На думку відповідача, вказане ставить під сумнів адміністративно-господарські можливості контрагента щодо виконання спірних оподаткованих господарських операцій.

Оцінюючи наведені доводи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Спірні відносини сторін стосуються права платника ПДВ на податковий кредит.

Так, згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Водночас, як визначено пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з ПДВ є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Судом встановлено, що спірні відносини між позивачем та його контрагентом стосувалися придбання послуг.

До матеріалів справи залучено копію договору про надання маркетингових послуг від 01 грудня 2013 року №58899 /а.с. 53-58/, за умовами якого ПП "Агентство маркетингових досліджень" (виконавець) зобов'язувалось надавати ТОВ "Укролія" (замовник) послуги, замовник зобов'язувався прийняти надані послуги і оплатити їх, відповідно до умов даного договору.

За змістом вказаного договору надання маркетингових послуг включає в себе:

- визначення обсягу продажу товару в торгівельних точках в кількісному та в грошовому визначенні,

- визначення залишків товару в магазинах,

- визначення відносної динаміки продажу продукції постачальника в торговій мережі, - визначення середньоденного продажу продукції постачальника через одну торгівельну точку,

- пред'явлення інформації по кожній окремій торгівельній точці :код, назва магазину, адреса, площа, розмір, кількість кас, робочі години, дата відкриття, всі зміни пов'язані з відкриттям та закриттям магазину,

- проведення кількісного маркетингового дослідження в формі анкетування,

- проведення телефонного опитування,

- проведення моніторингу по визначенню кількості товарної позиції в розрізі торгівельних точок,

- опрацювання результатів маркетингових досліджень і пред"явлення звіту,

- проведення фокус-групи,

- пред'явлення інформації щодо роздрібних цін в різних торгівельних токах,

- дослідження відношення споживачів до реклами різних товарних груп.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, на виконання умов даного договору ПП "Агентство маркетингових досліджень" протягом березня - квітня 2014 року надавало ТОВ "Укролія" маркетингові послуги, загальна вартість яких склала 125 280 грн, в т.ч. ПДВ - 20 880 грн.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця /пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України/.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту /абзац 1 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України/.

На підтвердження факту отримання від ПП "Агентство маркетингових досліджень" зазначених вище послуг позивач надав копії податкових накладних від 31 березня 2014 року №490 на суму 20 930 грн (в т.ч. ПДВ - 3 488 грн 33 коп. ) /а.с. 163/ та від 30 квітня 2014 року №634 на суму 104 350 грн (в т.ч.17 391 грн 67 коп.) /а.с.162/.

Вказані податкові накладні позивачем відображено у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за березень - квітень 2014 року та на їх підставі віднесено до складу податкового кредиту звітного (податкового) періоду суму ПДВ в розмірі 20 880 грн, що відображено у податкових деклараціях з ПДВ за квітень - травень 2014 року та додатках до податкової декларації №5 "Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" /а.с. 173-212 /.

Дослідивши в судовому засіданні згадані вище копії податкових накладних, судом встановлено, що їх оформлено у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що зауваження відповідача щодо змісту та форми податкових накладних в Акті перевірки та письмових запереченнях проти позову відсутні.

Також, Полтавською МДПІ не спростовано того, що на момент складення зазначених податкових накладних контрагент позивача мав статус платника податку на додану вартість та був зареєстрований як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Отже, наведені податкові накладні підтверджують факт придбання позивачем у ПП "Агентство маркетингових досліджень" у березні - квітні 2014 року послуг вартістю 125 280 грн (в т.ч. ПДВ - 20 880 грн), є підставою для віднесення спірної суми ПДВ до складу податкового кредиту та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймається судом як належний доказ у справі.

За змістом пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За змістом частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже, при дослідженні факту здійснення господарської операції мають досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. При цьому, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Разом з цим, перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, що впливають на її реальний зміст. Зокрема, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції.

Отже, сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Суд зазначає, що за умовами пункту 4.1 договору про надання маркетингових послуг від 01 грудня 2013 року №58899 /а.с. 53-55/ по закінченню щомісячних маркетингових послуг виконавець передає замовнику Акти здачі - прийняття наданих послуг в двох екземплярах, підписаних уповноваженими особами.

Позивачем до матеріалів справи надано копії актів здачі - приймання виконаних робіт ( наданих послуг) від 31 березня 2014 року №004080 /а.с. 60/, від 30 квітня 2014 року №005175 /а.с.85/, що складені та підписані договірними сторонами . Зазначені акти містять відомості про зміст та обсяг наданих послуг, їх вартість.

Дослідивши в судовому засіданні копії вказаних актів здачі - прийняття виконаних робіт (наданих послуг), судом встановлено, що їх оформлено у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704. А відтак, дані акти є первинними документами бухгалтерського обліку в розумінні частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належні докази у справі.

Посилання позивача про те, що у вказаних актах здачі - прийняття виконаних робіт не вказано кількість та одиниць виміру послуг, що ставить під сумнів реальність надання таких послуг, спростовуються долученими позивачем до матеріалів справи розрахунками вартості послуг до відповідних актів. /а.с.105,86,61/ З даних розрахунків можливо встановити вид та обсяг проведених послуг, а також їх вартість. Крім того, сторонами засвідчено, що послуги надано у повній відповідності до умов договору, замовник та виконавець претензій один до одного не мають.

З - поміж іншого, на підтвердження реальності надання ПП "Агентство маркетингових досліджень" позивачу маркетингових послуг у березні - травні 2014 року ТОВ "Укролія" було долучено до матеріалів справи звіти по визначенню об'єму реалізації продукції окремо визначених торгових марок в торгових точках мережі магазинів. /а.с.63-84, 87-125/

Позивач сплатив ПП "Агентство маркетингових досліджень" за вказані послуги кошти в розмірі 125 280 грн, (у т.ч. ПДВ - в розмірі 20 880 грн), що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень від 30 квітня 2014 року №3006 та від 25 квітня 2014 року №2839 /а.с. 126,127/ та оборотно - сальдовою відомістю по рахунку 631 березень - квітень 2014 року /а.с. 152/.

Необґрунтованими та не підтвердженими доказами суд, також, вважає посилання податкового органу про те, що ПП "Агентство маркетингових досліджень" не мало адміністративно - господарських можливостей для надання маркетингових послуг та виконання своїх зобов'язань за договором від 01 грудня 2013 року №58899, оскільки вони ґрунтуються виключно на суб'єктивних висновках посадових осіб контролюючого органу.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи в повному обсязі підтверджено реальність спірних господарських операцій, факт сплати позивачем у ціні придбаних послуг ПДВ в розмірі 20 880 грн, наявність в діях позивача ділової мети та розумних економічних причин для вчинення спірних господарських операцій.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно враховано при розрахунку податкового кредиту за травень 2014 року суму ПДВ в розмірі 20 880 грн.

Суд зазначає, що сама по собі неможливість реалізації контролюючим органом визначеної законодавством компетенції щодо проведення перевірок контрагентів по ланцюгу постачання не є беззаперечним свідченням порушення вимог податкового законодавства позивачем.

Як визначено частиною другою статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Частиною першою статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, зважаючи на принцип персональної відповідальності платника податку, право добросовісного платника податків на податковий кредит з ПДВ не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відтак, можливе порушення податкового законодавства контрагентами ПП "Агентство маркетингових досліджень" у ланцюгу постачання, про які стверджує відповідач, жодним чином не впливає на право ТОВ "Укролія", як добросовісного платника податків, на відповідний податковий кредит, оскільки позивач не мав господарських відносин з ТОВ "Мега систем" та ТОВ "ТГС-2012".

Крім того, суд бере до уваги те, що постановами Диканського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2014 року та від 13 жовтня 2014 року було закрито провадження у справах про притягнення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (посадових осіб ТОВ "Укролія") до адміністративної відповідальності за ст.163-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( порушення ведення податкового обліку ) у зв'язку з відсутністю у їх діях складу адміністративного правопорушення.

Суд акцентує увагу на тому, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов'язань або зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Так само, наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Враховуючи наведене вище в своїй сукупності, висновок податкової інспекції про порушення позивачем вимог статей 198, 201 Податкового кодексу України здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства та фактичних обставин справи.

Виходячи з визначення поняття штрафна санкція, що міститься в підпункті 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого дана санкція може бути застосована до платника податків лише у разі вчинення останнім порушення вимог податкового законодавства, а такі порушення в діях позивача відсутні, суд дійшов висновку, що спірним податковим повідомленням-рішенням також неправомірно застосовано до ТОВ "Укролія" штрафні (фінансові) санкції в розмірі 10 440 грн /а.с. 8/.

Крім того, суд бере до уваги, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року у справі №816/3644/14, було підтверджено правомірність віднесення до податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 448 058 грн. Вказаною постановою було підтверджено відсутність порушення позивачем податкового законодавства, таким чином посилання податкового органу на те, що ТОВ "Укролія" у травні 2014 року при віднесенні спірної суми до податкового кредиту повторно порушило вимоги податкового законодавства, та застосування до платника за це штрафної санкції в розмірі 50 % від суми основного платежу є безпідставними та необґрунтованими.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Разом з цим, долученими до матеріалів справи копіями первинних документів бухгалтерського обліку підтверджено право позивача на віднесення до податкового кредиту за травень 2014 року суми ПДВ в розмірі 20 880 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, є необґрунтованим, тобто винесеним без урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, а тому є протиправним.

Зважаючи на те, що спірне податкове повідомлення-рішення є правовим актом індивідуальної дії, який відповідно до повноважень суду, встановлених частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається судом протиправними і скасовується, суд вважає за необхідне згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 15 вересня 2014 року № та визнати його протиправними та скасувати.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

При розподілі судових витрат, відповідно до положень частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", суд виходить з приписів пункту 21 частини першої статті 5 вказаного Закону, згідно з яким відповідача звільнено від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 122, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія" до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 15 вересня 2014 року №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 (сімдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10 березня 2015 року.

Суддя О.О. Кукоба