Справа № 813/781/15
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року № 813/781/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі :

головуючого - судді Костецького Н.В.

за участю секретаря судового засідання Приймака С.І.

представника позивача Мандзя В.І

представника відповідача Чиж Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівській області до Відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівській області (УПФУ в Бродівському районі Львівській області)звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції (далі - ВДВС Бродівського РУЮ), в якому просить:

- визнати дії державного виконавця ВДВС Бродівського РУЮ Чиж Р.В. при винесенні постанови від 04.02.2015 року про відмову у відкриття виконавчого провадження - неправомірними;

- постанову №46358961 від 04.02.2015 року про відмову у відкриття виконавчого провадження винесену державним виконавцем Чиж Р.В. - скасувати;

- зобов'язати державного виконавця ВДВС Бродівського РУЮ відкрити виконавче провадження по виконавчому листі №813/6300/14 виданого Львівським окружним адміністративним судом 10.10.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, що відповідає вимогам закону. Вважає постанову про відмову в відкритті виконавчого провадження протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки прийнята всупереч вимогам чинного законодавства України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив повністю з підстав, що викладені у письмовому запереченні, вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови державний виконавець керувався Законом України «Про виконавче провадження», ст. 26 якого передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам цього закону. Оскільки вказаний виконавчий лист уже перебував на виконанні у відділі, де державним виконавцем Любунь М.П. 15.01.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», так як встановлено що у процесі виконання виконавчого провадження боржник, за вказаною у виконавчому документі адресою - відсутній, вважає, що оскаржувану постанову винесено на підставі, у спосіб та в межах повноважень визначних Законом України «Про виконавче провадження».

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторони, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2014 по справі №825/6300/14 за позовом УПФУ в Бродівському районі Львівській області до Агрофірми «Колос» про стягнення заборгованості - позов задоволено повністю. З Агрофірми «Колос» стягнуто на користь УПФУ в Бродівському районі Львівській області 8019 грн. 48 коп. боргу по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Постанова суду підлягала негайному виконанню.

На виконання рішення суду, 10.10.2014 Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист.

17.01.2015 року УПФУ в Бродівському районі Львівській області звернулося повторно із заявою про відкриття виконавчого провадження за №177/06-23 по примусовому виконанню виконавчого листа №813/6300/14, у відділ ВДВС Бродівського РУЮ.

Розглянувши зазначену заяву, 04.02.2015 року державним виконавцем ВДВС Бродівського РУЮ Чиж Р.В. на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП № 46358961, зокрема з тих підстав, що стягувачем вдруге пред'явлено до виконання виконавчий документ, що було повернуто раніше у зв'язку із відсутністю боржника за даною адресою, а також підприємства як Агрофірма «Колос» не існує. Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач має право звернутися в суд із заявою про зміну сторони виконавчого провадження, проте не усунено недоліки виконавчого документа, а саме не змінено сторони виконавчого провадження.

Не погодившись із постановою ВДВС Бродівського РУЮ від 04.02.2015р. ВП №46358961 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа), позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Cудом встановлено та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, підставою для звернення УПФУ в Бродівському районі Львівській області до Львівського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою слугувала винесена ВДВС Бродівського РУЮ постанова від 04.02.2015р. ВП №46358961 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа).

Зокрема, судом з'ясовано, що державним виконавцем ВДВС Бродівського РУЮ Чиж Р.В. відмовлено УПФУ в Бродівському районі Львівській області у відкритті виконавчого провадження, з огляду на те, що стягувачем вдруге пред'явлено до виконання виконавчий документ, що було повернуто раніше у зв'язку із відсутністю боржника за даною адресою, а також підприємства як Агрофірма «Колос» не існує. Також, в зазначеній постанові зазначено, що виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого документа було повернено стягувачу на підставі п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в якій роз'яснено, що у процесі виконання виконавчого провадження встановлено, що боржник за вказаною у виконавчому документі адресою - відсутній.

Таким чином, з наведеного вбачається, що у відкритті виконавчого провадження стягувачу було відмовлено з тих підстав, що до виконавчої служби було повторно пред'явлено виконавчий документ, який був повернутий стягувачеві у зв'язку з відсутністю боржника за адресою, на яке можливо звернути стягнення. Водночас, при винесені постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві, державним виконавцем надано роз'яснення, про те, що у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач має право звернутися в суд із заявою про зміну сторони виконавчого провадження, проте стягувачем не усунено недоліки виконавчого документа, а саме не змінено сторони виконавчого провадження.

Основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та їх соціальний захист визначено положеннями Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998року №202/98-ВР (зі змінами та доповненнями), відповідно до ст.1 якого, державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну виконавчу службу» правову основу діяльності державної виконавчої служби становлятьКонституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999року №606-XIV (зі змінами та доповненнями), відповідно до ст.1 якого, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частинами 1, 2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до положень означеного Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, у тому числі, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до ч.4 ст.25 якого територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 означеного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, у тому числі, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що порядок та спосіб виконання рішення врегульовано приписами Закону України «Про виконавче провадження» та самим виконавчим документом, у зв'язку з чим судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної УПФУ в Бродівському районі Львівській області постанови від 04.02.2015 року ВП №46358961 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) діяв згідно Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Пенсійного фонду України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 26.12.2011р. №3593/5.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Натомість, як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, при винесенні оскаржуваної позивачем - УПФУ в Бродівському районі Львівській області постанови від 04.02.2015 року ВП №46358961 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа), державний виконавець ВДВС Бродівського РУЮ Чиж Р.В., в межах п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», керувався приписами Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Пенсійного фонду України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 26.12.2011р. №3593/5.

При цьому, на думку суду, такі дії виконавця вчинено всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, передбачені ст.26 Закону, у виконавця були відсутні. Водночас посилається на заходи зроблені іншим державним виконавцем, при виконанні виконавчих документів, по розшуку майна, які виявилися безрезультатними. Однак, це не може слугувати підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що Законом України «Про виконавче провадження» взагалі не передбачено обов'язку стягувача надавати будь-яку додаткову інформацію щодо боржника, а здійснення заходів, необхідних для своєчасного та у повному обсязі виконання рішення, у тому числі й отримання інформації щодо майна боржника, віднесено, зокрема, до обов'язків державного виконавця, у зв'язку з чим, у даному випадку, мають місце суто припущення щодо тлумачення державним виконавцем положень п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», що є неприпустимим. Дана правова норма передбачає наявність саме передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

До того ж, суд вважає за доцільне наголосити, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що правовідносини сторін, що виникають під час та у зв'язку із виконанням постанови суду, є частиною судового провадження. Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (N 1) [ВП], № 36813/97, п. 197). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» N 11944/05 від 12 травня 2011 року).

У цьому контексті вартими уваги видаються правові позиції, висловлені у рішеннях Євросуду у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 р., «Ромашов проти України»від 27.07.2004 р., «Шаренок проти України» від 22.02.2004 р., в яких зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов'язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу.

Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. згадане вище рішення у справі Войтенка; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), № 29508/04, від 7 грудня 2006 року).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Зважаючи на важливість реального виконання судових рішень, це питання неодноразово ставало предметом обговорення як на національному, так і на міжнародному рівнях. Регулюванню цього питання, зокрема, присвячена Рекомендація № Rec (2003) 16 від 09.09.2003 р Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про виконання адміністративних рішень і судових рішень у галузі адміністративного права», обов'язкова для виконання Україною як членом Ради Європи, в якій зазначається, що держави-члени повинні забезпечити виконання судових рішень адміністративними органами в межах розумного строку. Вони мають вживати всіх необхідних заходів згідно з законом з метою надання цим рішенням повної сили. У разі, якщо адміністративний орган не виконує судового рішення, слід передбачити відповідну процедуру, що дозволятиме домагатися виконання такого рішення, зокрема, за допомогою винесення судових заборон або накладення штрафів. Держави-члени повинні забезпечити притягнення адміністративних органів до відповідальності за відмову у виконання та невиконання судових рішень. Посадові особи, відповідальні за невиконання судових рішень, також можуть притягуватись до дисциплінарної, цивільної або кримінальної відповідальності у разі невиконання таких рішень.

З огляду на те, що виконання судового рішення є невід'ємним елементом права на справедливий суд, органи та посадові особи державної виконавчої служби повинні використовувати свої повноваження для повного та своєчасного виконання судових рішень, а не вишукувати формальні підстави для їх не виконання, зокрема шляхом відмови у відкритті виконавчого провадження з мотивів відсутності боржника за вказною адресою, точна ідентифікація якого можлива за іншими відомостями.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно зі ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Бродівському районі Львівської області правомірні, документально підтверджені та обґрунтовані, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у формі судового збору, не належить стягувати.

Керуючись ст. ст. 7 - 14, 18, 19, 71, 86, 94, 128, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції Чиж Р.В. при винесенні постанови про відмову у відкриття виконавчого провадження від 04.02.2015 року ВП № 46358961.

3.Скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції Чиж Р.В. про відмову у відкриття виконавчого провадження від 04.02.2015 року ВП № 46358961.

4.Зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції Чиж Р.В. відкрити виконавче провадження по виконавчому листі №813/6300/14 виданого Львівським окружним адміністративним судом 10.10.2014 року.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови складено 20 березня 2015 року.

Суддя Костецький Н.В.