Справа № 629/3429/14-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року м. Київ К/800/5213/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області (Управління ПФ) про перерахунок пенсії державного службовця.

Зазначала, що при обчисленні розміру пенсії Управлінням ПФ протиправно не враховано сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань.

Посилаючись на те, що з цих видів заробітної плати справлялись внески на обов'язкове соціальне страхування, просила зобов'язати Управління ПФ перерахувати з 27 липня 2010 року та виплатити їй пенсію, врахувавши суми виплат, зазначені у довідці про складові заробітні плати за останні 24 місяці роботи, з яких сплачені страхові внески, з урахуванням фактично виплачених сум, встановивши розмір пенсії в розмірі 88 % від заробітної плати. Також просила визнати протиправною бездіяльність Управління ПФ щодо неврахування усіх складових її заробітної плати при обчисленні пенсії.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 6 листопада 2014 року позов задоволено частково. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату з 1 серпня 2014 року пенсії ОСОБА_4, розміром у 88 % від заробітної плати, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати згідно довідки Управління ПФ № 6742/04-19 від 22 липня 2014 року. Дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії визнані протиправними. Решта вимог позову залишені без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, а у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що позивач з 2010 року отримує пенсію державного службовця, при призначенні якої не враховано сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, сум індексації заробітної плати.

Розрахунок пенсії здійснено на підставі довідок, виданих Управлінням ПФ, оскільки позивач працювала саме в цьому територіальному пенсійному органі. Відповідні довідки не містили інформації про нараховані суми матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, сум індексації заробітної плати.

22 липня 2014 року Управлінням ПФ позивачу надіслано лист, у якому довідково повідомлялось про розміри нарахованих їй у 2008-2010 роках сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, сум індексації заробітної плати.

Позивач додала цей лист до своєї заяви про перерахунок пенсії від 23 липня 2014 року, в якій просила врахувати відповідні види заробітної плати.

Рішенням Управління ПФ від 31 липня 2014 року у задоволенні заяви відмовлено.

Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що на вказані види оплати праці нараховувалися внески на пенсійне страхування, тому їх необхідно враховувати при обчисленні розміру пенсії. Залишивши решту вимог позову без розгляду, суд послався на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Скасувавши рішення суду першої інстанції та відмовивши у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що довідки про розмір заробітної плати, на підставі яких обчислена пенсія позивача у 2010 році, не містили відповідних складових, про включення яких йдеться у справі. Тому суд зазначив, що у відповідача не було правових підстав для їх врахування.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України з висновками апеляційного суду не погоджується. Крім того, вважає передчасними висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру пенсії позивача у відсотковому відношенні до заробітної плати.

За змістом статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (Закон № 3723-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 % від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону № 1058-IV визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із зазначеним Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином посилання Управління ПФ на те, що матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, однак яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, не враховується при обчисленні розміру його пенсії, є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням законів № 3723-XII та № 108/95-ВР, які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії. За наведених обставин це стаття 41 Закону № 1058-IV та стаття 66 Закону № 1788-XII.

Вирішуючи питання про спосіб відновлення порушених прав позивача, колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що Управління ПФ уособлює в собі одночасно як роботодавця позивача, так і пенсійний орган.

За таких обставин, посилання відповідача та апеляційного суду на неправильність оформлення довідок про заробітну плату (виданих самим відповідачем), як підставу для неприйняття їх цим же органом, протирічить принципу розсудливості.

Оскільки факт отримання ОСОБА_4 відповідних складових заробітної плати є беззаперечним, підстав для відмови в перерахунку пенсії на підставі заяви від 23 липня 2014 року у відповідача не було.

Тому висновок суду першої інстанції про зобов'язання здійснити такий перерахунок з 1 серпня 2014 року є обґрунтованим.

Водночас, судом передчасно визначено розмір пенсії позивача у відсотковому відношенні до заробітної плати, оскільки у цій частині спору відсутній предмет захисту, тобто порушене право.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога визначити розмір пенсії у відсотковому відношенні до заробітної плати ґрунтується виключно на припущенні про можливість майбутнього порушення прав позивача.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру пенсії позивачу відсотковому відношенні до заробітної плати є помилковим, і підлягає зміні.

За правилами статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року скасувати.

Постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 6 листопада 2014 року змінити, виключивши з третього абзацу її резолютивної частини слова «виходячи із розміру 88 % від сплаченої заробітної плати».

В решті - рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов