Справа № 804/2986/15
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2015 р. Справа № 804/2986/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
при секретарі судового засідання Максименко Е.М.
представника позивача Таран М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТБАР" до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТБАР» до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві в якому позивач, з урахуванням уточненої заяви, просить:
В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем в порушення норм податкового законодавства проведено перевірку відносно позивача та проведено коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТБАР» в електронних автоматизованих системах співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, в тому числі, в Інтегрованій автоматизованій інформаційній системі «Податковий блок» та її підсистемах.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
До суду заперечення та докази від відповідача не надходили, як і клопотання про відкладення розгляду справи.
У зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу на підставі вимог ч.1 ст.122, ст. 128 КАС України, за участю представника позивача та наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 19 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи - позивача.
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду саме за місцем останнього свого знаходження (юридичної адреси).
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням повинні міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", яка визначає статус відомостей Єдиного державного реєстру, передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
При цьому, ч. 3 ст. 18 "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" встановлено, що у випадку, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.
Перевіркою встановлено порушення п.187.1 ст.187, п. 198.1 ст.198, п.198.2, 198.3 та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.10р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до завищення податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 27 895 754 грн., а саме:
- вересень 2014 року на суму 383 903грн.,
- жовтень 2014 року на суму 15 843 306 грн.,
- листопад 2014 року на суму 11 653 874 грн.;
та завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 27 860 773 грн., а саме:
- вересень 2014 року на суму 383 403 грн.,
- жовтень 2014 року на суму 15 823 496 грн.,
- листопад 2014 року на суму 11 653 874 грн.
Крім того, матеріалами справи встановлено, що податковим органом проведено коригування показників податкових зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТБАР» за результатами проведеної перевірки.
Стаття 19 Конституції України регламентує, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких, ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п.54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з п.49.8 ст. 49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації, є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Тобто, обов'язок платника податків подавати декларацію з податку на додану вартість узгоджується з обов'язком податкового органу прийняти таку декларацію та, при відсутності зауважень до її оформлення, відобразити показники цієї декларації у відповідних базах податкової звітності.
Згідно із п. 58.1 ст.58 та п. 86.8 ст.86 Податкового кодексу України, на підставі акта перевірки контролюючим органом приймається податкове повідомлення-рішення.
Відповідно до п.2.1 р.ІІ Порядку, направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків орган державної податкової служби визначає суму нарахування (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість та складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі, після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, є програмним продуктом, який було розроблено для реалізації Порядку взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 18.04.2008р. № 266, (який втратив чинність на підставі наказу № 165 від 14.06.2013р.).
Згідно п. 2.6 Методичних рекомендацій щодо комплексного відпрацювання платників ПДВ, які формують податковий кредит за податковими накладними, не зареєстрованими у єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених Наказом Міністерства доходів і зборів України від 29 листопада 2013 року № 724 (далі - Методичні рекомендації № 724), при проведенні перевірки даних із Системи співставлення працівниками підрозділів територіального органу Міндоходів додатково використовується закладка "Податкові накладні" в Системі автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів IС "Податковий блок".
У п. 2.1 Методичних рекомендацій № 724 визначено, що платники податку щомісяця у терміни, передбачені для подання податкової звітності з податку на додану вартість (календарний місяць), у тому числі для яких розділом V Кодексу, встановлено звітний податковий період - квартал, подають до територіального органу Міндоходів копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних (далі - РПН) за такий період в електронному вигляді (п. 201.15 ст. 201 Кодексу).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платники податку зобов'язані не пізніше п'ятнадцяти календарних днів зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні з сумою податку понад 10 тис. грн. та податкові накладні, виписані при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, незалежно від розміру ПДВ у такій податковій накладній (п. 201.10 ст. 201, п. 11 підрозділу 2 розділу XX Кодексу).
Відповідно до п. 3.1 Методичних рекомендацій № 724, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних у ЄРПН та/або порушення порядку заповнення податкової накладної, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період (п. 201.10 ст. 201 Кодексу).
Із зазначених норм вбачається, що обов'язок платника податків щодо подання податкової декларації за звітний період кореспондується з обов'язком податкового органу щодо прийняття такої декларації та, у випадку відсутності зауважень до її оформлення, відображення показників декларації у відповідних базах податкової звітності. При цьому, до електронної бази податкової звітності органу ДПС посадовими особами податкового органу вносяться задекларовані показники податкового кредиту та податкових зобов'язань конкретного платника податків.
Таким чином, показники, які були відображені у АІС "Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України", перенесено до Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів "Податковий блок" підсистеми "Податковий Аудіт".
Процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів, є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого, податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов'язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.
Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже, питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.
Суд вважає, що сама по собі здійснена податковим органом податкова кваліфікація операцій, за відсутності відмінності між задекларованими показниками податкової звітності контрагентів, не може слугувати підставою для внесення змін до Системи автоматизованою співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів "Податковий блок" підсистеми "Податковий Аудіт". Висновок щодо правильності (або недостовірності) задекларованих платником даних податкового обліку як підстави для внесення змін до вказаної бази даних може бути зроблений податковим органом після визначення платникові податкових зобов'язань та їх узгодження у встановленому законом порядку.
Суд, також зазначає, що у податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Наведене, також, виключає можливість застосування до платника негативних правових наслідків (зокрема, у вигляді вилучення з електронної бази даних задекларованих ним показників) до моменту донарахування платникові податкового зобов'язання в порядку статті 54 Податкового кодексу України та його узгодження.
Враховуючи наведене, самостійна зміна відповідачем в електронних базах даних показників податкового кредиту та податкових зобов'язань позивача на підставі акту, без прийняття податкового повідомлення-рішення або без зміни цих показників самим позивачем шляхом подання уточнюючих декларацій (розрахунків) порушує права та інтереси позивача, оскільки позивач, як платник податків, має право розраховувати на те, що задекларовані ним в податкових деклараціях показники податкового кредиту та податкових зобов'язань відповідають показникам з централізованої бази даних податкової звітності.
Невідповідність показників податкового кредиту та податкових зобов'язань, що задекларовані підприємством у декларації з податку на додану вартість, показникам з централізованої бази даних податкової звітності, має безпосередній вплив на права та інтереси підприємства, оскільки, така невідповідність може мати негативні наслідки, як то: погіршення ділової репутації, як належного платника податків, відмова контрагентів від подальших господарських відносин з метою уникнення негативних податкових наслідків для себе від таких операцій, тощо.
Враховуючи викладене, суд вважає, що дії податкового органу стосовно коригування показників податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ, зокрема, в Системі автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів "Податковий блок" підсистеми "Податковий Аудіт", на підставі акту, є протиправними, оскільки, відображення таких відомостей з урахуванням того, що такі відомості повинні співпадати з показниками у податковій декларації платника податку, фактично формує податкові зобов'язання на майбутнє, а отже, спричиняє реальні зміни майнового стану такого платника, а належним способом захисту прав та інтересів платника податків в даному випадку повинно бути відновлення в цій базі таких показників податкового кредиту та податкових зобов'язань, які задекларував платник податків.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, водночас, частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади (до яких належать органи державної податкової служби) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, оскільки, відповідачем за результатами проведеної перевірки у відношенні позивача податкове повідомлення-рішення не приймалось та, відповідно, податкові зобов'язання не узгоджувались, то податковим органом безпідставно було виключено показники відповідної податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТБАР» з податку на додану вартість та безпідставно внесено зміни в інформаційній системі "Податковий блок" підсистеми "Податковий Аудіт".
Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Вирішуючи питання щодо судового збору, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Присудити з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТБАР" судовий збір в сумі 146,16 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТБАР" до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Присудити з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТБАР" судовий збір в сумі 146,16 грн.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька