Справа № 804/13692/14
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н. В.
при секретаріЧудновській А.С.
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 Кравченко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, -
ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.07.2014 року № 5962-15 за 2012 рік, № 5962-15 за 2013 рік, № 5962-15 за 2014 рік, № 5970-15 за 2012 рік, № 5970-15 за 2013 рік, № 5970-15 за 2014 рік Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
В обґрунтування адміністративного позову, позивач зазначає, що в порушення п.58.1 ст.58, п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України оскаржувані податкові повідомлення-рішення надіслано без розрахунку податкового зобов'язання, не відповідають формі «Ф» (додаток №01 до наказу №1236 від 28.11.2012 p.), згідно якої на податковому повідомленні-рішенні повинно зазначатись, що «розрахунок податкового зобов'язання додається». Крім того, позивач не згоден з сумою податкового зобов'язання, оскільки вважає, що вона завищена, а без розрахунку податкового зобов'язання неможливо переконатися, що дії відповідача щодо нарахування земельного податку є правомірними. Не отримавши розрахунку податкового зобов'язання, позивач не має інформації, виходячи з якої здійснювався розрахунок податкового зобов'язання (база оподаткування (нормативна грошова оцінка), ставка податку, та інше). У зв'язку з чим позивач вважає, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Від відповідача надійшло заперечення в яких він посилається на те, що під час формування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Державна податкова інспекція у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Підставою нарахування земельного податку є дані земельного кадастру відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України, інформацію про що надано управлінням Держземагенства у м. Дніпропетровську. Щодо відсутності розрахунків податкових зобов'язань, як додатків до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, то оскільки позивачем декларації із земельного податку не складались то норми п.58.1 ст.58 ПКУ не можуть бути застосовані. Винесені податкові повідомлення-рішення є правомірними.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві та доповненнях.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на доводи викладені в запереченнях.
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 29.09.2006р., копія якого наявна в матеріалах справи, спадкоємцем на 1/2 частку спадкового майна - нежитлове приміщення, магазин, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_5.
Також, ОСОБА_5 є набувачем 1/2 частини нежилого приміщення, магазин продовольчих товарів, за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів №4763789 від 12.10.2007, копія якого наявна в матеріалах справи.
Судом встановлено, 29 серпня 2014 р. позивач отримав податкові повідомлення-рішення від 24.07.2014 року № 5962-15 за 2012 рік, № 5962-15 за 2013 рік, № 5962-15 за 2014 рік, № 5970-15 за 2012 рік, № 5970-15 за 2013 рік, № 5970-15 за 2014 рік про нарахування земельного податку, згідно яких, на підставі пп.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» в розмірі 206,77грн., 206,77грн., 206,77грн., 463,99грн., 463,99грн., 463,99грн., відповідно.
Згідно Листа Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області №24/026 від 01.08.14р., копія якого наявна в матеріалах справи, нормативна грошова оцінка підлягає індексації у встановленому порядку станом на 01 січня кожного року, а саме 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 років.
Згідно додатків до вказаного листа надана грошова оцінка земель функціонального призначення у розрізі економіко-планувальних зон (грн.. за 1 м.кв.), згідно якого вул. Робоча віднесена до КР8, а вул.Титова - КР9, які віднесені до земель комерційного використання.
Відповідно до Розрахунку плати за землю від 20.10.2014р., ОСОБА_5 розраховано земельний податок за земельні ділянки: АДРЕСА_1, площа .0009 у сумі 206,77грн., АДРЕСА_2, площа 26,45 у сумі 463,99грн.
Також судом досліджені надані відповідачем докази, а саме додатки надані Головним управлінням Держземагенства у Дніпропетровській області «Грошова оцінка земель міста», в яких у т.ч. силі зазначені земельні ділянки позивача які перебувають на вул.Робочій та вул.Титовій.
Згідно п.20.1.18 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов'язань платників податків.
Відповідно до п. 41.2 ст. 41 Податкового кодексу України, органами стягнення, є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу.
Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним.
Згідно із ст.269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.
За нормою ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, або за результатами аукціону.
Відповідно до п.1 ст. 128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи, відповідно до статті 58 цього Кодексу.
Пунктом 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі, така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Згідно з п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, контроль за дотриманням якого, покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до ст. 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
У п.54.5 ст.54 Податкового кодексу України зазначено, що якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте, несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надано до суду інформацію з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель м.Дніпропетровська, опис меж економіко-планувальних зон м.Дніпропетровська та грошову оцінку 1 кв.м. земель різного функціонального призначення у розрізі економіко - планувальних зон на підтвердження сум грошового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб.
Відповідно до Розрахунку плати за землю від 20.10.2014р., ОСОБА_5 розраховано земельний податок за земельні ділянки: АДРЕСА_1, площа .0009 у сумі 206,77грн., АДРЕСА_2, площа 26,45 у сумі 463,99грн.
Також, п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України, а також, пунктом 2.4 Розділу II Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11.12 №1236 (далі - Порядок № 1236), передбачено, що до податкового повідомлення-рішення має додаватись розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) з наведенням в ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку) відповідного звітного періоду, щодо якого здійснюється розрахунок податкового зобов'язання, а також іншої інформації, необхідної для визначення грошового зобов'язання.
Ця норма стосується випадків донарахувань контролюючим органом податкових зобов'язань за результатами перевірок правильності складання платниками декларацій з відповідних податків. Проте судом встановлено, та позивачем не заперечується, що декларації із земельного податку позивачем не складались і до податкового органу не надавались.
Крім того, податкові повідомлення-рішення форми "Ф" (додаток № 1 до Порядку №1236) формуються автоматично в IС "Податковий блок" з урахуванням вимог Податкового кодексу України. В сформованому таким чином податковому повідомленні-рішенні не передбачено посилання на розрахунок податкового зобов'язання з огляду на те, що для розрахунку податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб не використовуються декларації (уточнюючі розрахунки) відповідного звітного періоду щодо якого здійснюється розрахунок податкового зобов'язання, а також інша інформація, необхідна для визначення грошового зобов'язання, штрафні санкції не застосовуються.
Крім того, при прийнятті рішення судом враховано, що за змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України (станом на момент спірних правовідносин) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Проте позивач всупереч вищевказаним нормам протягом 3-х років (2012р., 2013р., 2014р.) користуючись вказаними земельними ділянками, де розташовані магазини продовольчих товарів не сплачував земельний податок, при цьому правом самостійного обчислення та сплати суми земельного податку також не скористався.
За вищевказаних обставин, суд зазначає, що відсутність розрахунку податкового зобов'язання, як додатку до податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податків від обов'язку сплатити належної суми земельного податку до бюджету.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, правомірність своїх дій ним доведена.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку в необхідності відмови в задоволенні поданого адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова