Справа № 872/16502/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2015 рокусправа № 804/9070/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Пасічника А.М..

за участю:

представника відповідача: Рябоконь С.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року у справі №804/9070/13-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика Дверей «Спектр Плюс» до державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень - рішень, -

в с т а н о в и в :

05 липня 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Спектр Плюс» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби від 20 травня 2013 року № про сплату суми податкового зобов'язання у сумі 69 618,00 грн. за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) 14010100, та штрафних санкцій у розмірі 17404,50 грн., всього 87 022,50 грн. та № у сумі 112 214,00 грн. за платежем податок на прибуток приватного підприємства, 11021000, та штрафних санкцій 28 053,50 грн., всього 140 267,50 грн..

Адміністраивний позов обґрнутовано тим, що матеріалами перевірки жодним чином не підтверджено факт «нереальності» здійснення господарських операцій та відсутні будь-які докази, які підтверджують факт нікчемності угод. Основними підставами в акті перевірки, які викладені в якості обґрунтування нереальності угод є нічим необґрунтовані твердження та припущення податкового органу.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року адміністративний позов задоволено. визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби №000462205 та № від 20.05.2013 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції державна податкова інспекція у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, відповідач, звернувся з апеляційної скаргою, в якій осилаючись на поршення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що надані до перевірки позивачем первинні документи не дозволяють встановити факт реального виконання договірних зобов'язань контрагентами позивача. Також, на думку заявника апеляційної скарги, суд не дослідив докази в їх сукупності, викладені відповідачем в Акті перевірки, що свідчать про відсутність реального характеру укладеного між позивачем та його контрагентами правочину.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 14.03.2013 року по 26.03.2013 року посадовими особами ДПІ в Ленінському районі м. Дніпропетровська було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Фабрика Дверей «Спектр Плюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ПНВП «Техніка, ПП «Мегіур», ТОВ «Дидактика» та ПП «Екоскан Сервіс» за період з 01.05.2012 року по 30.11.2012 року, за результатами якої складено акт перевірки №967/22-5/34885872 від 26.03.2013 року.

Перевіркою встановлено такі порушення:

П. 198.2, п. 198.3 ст. 198 ПК України від 02.12.2010 року №2755-ІУ (із змінами та доповненнями) ТОВ «Фабрика дверей «Спектр Плюс» - встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет всього у сумі 69618 грн., в т.ч.. по періодах:

- у травні 2012 року у сумі 10000 грн.,

- у червні 2012 року у сумі 11007 грн.,

- у серпні 2012 року у сумі 8333 грн.,

-у вересні 2012 року у сумі 5973 грн.,

- у жовтні 2012 року у сумі 18873 грн.,

- у листопаді 2012 року у сумі 15432 грн..

П. 135.5.4 п. 135. 5 ст. 135, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України від 02.12.2010 року №2755 - УІ ( із змінами та доповненнями) підприємством занижено суму податку на прибуток всього у сумі 112214 грн.. в т.ч. за ІІ кВ. 2012 року, у розмірі 21357 грн., за ІІ квартал 2012 року у сумі 15022 грн., за ІУ квартал 2012 року у сумі 75835 грн..

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення:

№ від 20.05.2013 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 69618 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 17404.5 грн..

№ від 20.05.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 112214 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 28053.5 грн..

Правомірність та обґрунтованість податкових повідомлень - рішень є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем сформовано податкові зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток за наслідками господарських операцій, направлених на реальне настання наслідків ними обумовлених, тому оскаржувані податкові повідомлення - рішення є незаконними та необґрунтованими, прийнятими із порушеннями вимог чинного законодавства та підлягають скасуванню в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів перевірки, фактично, підставою для визначення грошового зобов'язання за основним платежем з податку на додану вартість та податку на прибуток стала відсутність, на думку податкового органу, належного підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача з ПНВП «Техніка», ПП «Мегіур», ТОВ «Дидактика», ПП «Екоскан Сервіс».

Означеного висновку ДПІ в Ленінському районі м. Дніпропетровська дійшла з огляду на матеріали перевірок контрагентів позивача. За вказаними матеріалами встановлено, що у перевіряємих відсутні необхідні умови для здійснення відповідної господарської діяльності - відсутній персонал, основні засоби, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, місцезнаходження товариств та їх посадових осіб не встановлено.

Суд апеляційної інстанції не приймає зазначені доводи відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно із п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що не враховуються при визначені оподатковуваного прибутку, визначені ст.139 ПК України.

У зв'язку з виявленими порушеннями податкового законодавства контрагента позивача, податковий орган дійшов висновку про відсутність реальності настання наслідків, обумовлених господарськими операціями між позивачем та ТОВ «Ферід-Д».

Однак, із зазначеним висновком податкового органу неможливо погодитись з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач у перевіряємий період мав господарські відносини із ПНВП «Техніка» згідно договору на виконання послуг №360 від 05.09.2012 року, відповідно до якого ПНВП «Техніка» (виконавець) зобов'язується виконати послуги піскоструя на замовлення позивача (замовника), а позивач зобов'язується у порядку та на підставі визначеного договором прийняти та оплатити роботи виконавця.

На підтвердження фактичного виконання умов договору позивачем до суду надано податкові накладні, акти приймання - передачі виконаних робіт, специфікацію до укладеного договору, рахунки - фактури(т. 1 а.с.49-52).

Під час перевірки податковим органом встановлено, що розрахунки за виконані роботи було проведено позивачем в безготівковій формі про що зокрема свідчать і банківські виписки від 27.09.2012 року.

Також, позивач мав господарські відносини із ТОВ «Дидактика» у травні, червні 2012 року на підставі договору на виконання послуг №104 від 03.05.2012 року та №150 від 05.06.2012 року, відповідно до яких ТОВ «Дидактика» (виконавець) зобов'язується виконати послуги піскоструя для позивача (замовника), а замовник в свою чергу зобов'язаний прийняти та оплатити роботи у визначений договором спосіб.

Позивачем до суду надано податкові накладні акти виконаних робіт, специфікацію та виписки з рахунків позивача на підтвердження фактичної оплати робіт.(т. 1 а.с.58-61, 62-65)

В серпні 2012 року позивач мав господарські відносини із ТОВ «Мегіур» на підставі договору №212 від 03.07.2012 року, відповідно до якого ПП «Мегіур» (виконавець) зобов'язується виконати послуги піскоструя для позивача (замовника), а позивач зобов'язується у відповідності до умов договору прийняти та оплатити роботи.

Відповідно до умов договору сторонами було складено акт приймання - передачі робіт, виконавцем послуг було складено податкову накладну, оплату було здійснено у безготівковій формі, про що свідчать банківські виписки. (т. 1 а.с.53-57)

Також, позивач мав господарські взаємовідносини із ПП «Екоскан Сервіс» на підставі договору №450 від 22.11.2012 року, відповідно до якого ПП «Екоскан Сервіс» (виконавець) зобов'язується передати у власність позивача товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

На підтвердження дійсного виконання ПП «Екоскан Сервіс» на користь позивача робіт, обумовлених договором позивачем надано податкові накладні, видаткові накладні, рахунки - фактури, банківські виписки. (т. 1 а.с. 128-132)

Досліджені вище документи відповідають вимогам чинного законодавства, та визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обов'язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про неправомірне відображення позивачем сум податку на додану вартість та податку на прибуток у податковій звітності за вказаними господарськими операціями.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами ПНВП «Техніка», ПП «Мегіур», ТОВ «Дидактика», ПП «Екоскан Сервіс» наслідком яких є надання послуг та поставка товару.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити й те, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо правомірності віднесення позивачем до складу податкового кредиту відповідні суми ПДВ, отримані за рахунок договорів, укладених позивачем з означеними контрагентами, на підставі належним чином оформлених первинних документів, в тому числі податкових накладних, отриманих в ході реального здійснення господарської операції, що ґрунтується на вимогах податкового законодавства.

Також, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності у позивача необхідних потужностей для ведення господарської діяльності, через те, що ним не сплачується збір на забруднення атмосферного повітря, земельний податок, а також він не має в приватній власності нерухомого майна, оскільки первинні документи в своїй сукупності свідчать про реальність здійснення позивачем господарських операцій із контрагентами у перевіряємий період, крім того позивачем до суду було надано договори оренди нежитлових приміщень, що використовуються ним в господарській діяльності.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скрагу державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року у справі №804/9070/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко