Справа № 826/1654/15
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 березня 2015 року № 826/1654/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Катющенка В.П., суддів: Гарника К.Ю., Добрівської Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства молоді та спорту України

про визнання відмови протиправною та зобов'язання чинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства молоді та спорту України про: визнання протиправною відмови Міністерства молоді та спорту України в наданні копії протоколу №4 рішення комісії з питань присвоєння спортивних звань від 08.08.2014; зобов'язання Міністерства молоді та спорту України надати повну інформацію на запит від 14.01.2015, а саме, копію протоколу №4 рішення комісії з питань присвоєння спортивних звань від 08.09.2014.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.02.2015 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання. Ухвалою суду від 24.02.2015 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду колегією в складі трьох суддів у судовому засіданні на 12.03.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, зокрема, що відмова відповідача в наданні відомостей, про які йдеться в запиті на інформацію, порушує право позивача на доступ до публічної інформації, що гарантовано статтями 3, 4, пунктами 1, 6 частини першої статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації". На думку позивача, відмова суб'єкта владних повноважень надати інформацію порушує статтю 10 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" щодо права на свободу одержувати інформацію, оскільки така відмова не була необхідною в демократичному суспільстві, а також не відповідає сукупності вимог, встановлених частиною другою статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації". У позові зазначено також, що діяльність комісії з питань присвоєння спортивних звань має суспільну значимість, позаяк йдеться про інформацію, що була створена в процесі виконання суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків, тому така інформація повинна бути повною мірою відкрита для громадськості.

Позивач до судового засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачем подано письмові пояснення на адміністративний позов та додаткові пояснення, в яких позовні вимоги заперечуються. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав письмові пояснення та просив суд відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову. Представник зазначив, що ненадання позивачу копії протоколу від 08.09.2014 №4, про що той просив у своєму інформаційному запиті, є правомірним, оскільки вказаний протокол містить відомості про фізичних осіб, які ідентифіковані або можуть бути ідентифіковані, тобто персональні дані фізичних осіб. Як зазначено у письмових поясненнях, Міністерство молоді та спорту України як розпорядник інформації, що міститься в запитуваному протоколі з питань присвоєння спортивних звань, не мало правових підстав відповідно до Закону України "Про інформацію" для надання позивачу конфіденційної інформації без згоди відповідних фізичних осіб, оскільки така інформація є конфіденційною та відноситься до публічної інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки до судового засідання не прибув позивач, який подав заяву про розгляд адміністративної справи за його відсутності, за відсутності потреби заслухати свідка, експерта, судом ухвалено про продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як убачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_1 звернувся до Міністерства молоді та спорту України з запитом на отримання публічної інформації. У запиті позивач просив надати протокол №4 рішення комісії з питань присвоєння спортивних звань від 08.09.2014.

Листом від 20.01.2015 №С-21/15/10 Міністерство молоді та спорту України повідомило запитувача про неможливість надання копії протоколу, оскільки він містить інформацію про фізичних осіб, чим може бути порушено їх права та інтереси.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес врегульовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (з наступними змінами та доповненнями).

Визначення публічної інформації наведено в статті 1 зазначеного Закону, відповідно до якої - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 2 статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит (пункт 1); інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (пункт 2); особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком (пункт 3); не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону (пункт 4).

Частиною п'ятою статті 19 вказаного Закону встановлено, що запит на інформацію має містити ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є (пункт 1); загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо (пункт 2); підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (пункт 3).

Як убачається зі змісту доданого позивачем до матеріалів адміністративної справи запиту на отримання публічної інформації, в ньому зазначено прізвище, ім'я та по батькові позивача, засоби зв'язку (поштова адреса, номер телефону, адреса електронної пошти), реквізити документа, який запитувач просить надати, спосіб надання відповіді на запит. Підпис і дата в поданому позивачем до суду запиті відсутні.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви, письмових пояснень на адміністративний позов не вбачається можливим зробити висновок, у який спосіб позивачем надсилався запит на отримання публічної інформації. В позовній заяві та в листі відповідача від 20.01.2015 №С-21/15/10 йдеться про запит від 14.01.2015.

З огляду на наведене, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо дотримання позивачем вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" в частині зазначення всіх обов'язкових реквізитів запиту на отримання публічної інформації, суд дійшов висновку про дотримання позивачем вимог вказаного Закону в цій частині.

Пунктом 1 частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" від 24.12.1993 №3808-XII (з наступними змінами та доповненнями) єдина спортивна класифікація України визначає порядок, умови та вимоги, необхідні для присвоєння спортсменам і тренерам спортивних звань та спортивних розрядів з видів спорту, визнаних в Україні. Єдина спортивна класифікація України затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері фізичної культури та спорту, відповідно до затвердженого ним Положення про Єдину спортивну класифікацію України з урахуванням пропозицій всеукраїнських спортивних федерацій.

Пунктом 1 "Положення про Міністерство молоді та спорту України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №220 встановлено, що Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у молодіжній сфері, сфері фізичної культури і спорту.

На реалізацію положень статті 42 Закону України "Про фізичну культуру і спорт" наказом Міністерства молоді та спорту України від 11.10.2013 №582 затверджено "Положення про Єдину спортивну класифікацію України", зареєстроване в Міністерстві юстиції України 04.11.2013 за №1861/24393.

Розділом IV Положенням встановлено, зокрема: що спортивні звання присвоюються наказом Міністерства молоді та спорту України (пункт 1); для врегулювання спірних питань, пов'язаних з присвоєнням спортивних звань, наказом Міністерством молоді та спорту України утворюється постійно діюча комісія з питань присвоєння спортивних звань, яку очолює заступник Міністра з відповідного напряму діяльності.

Під час судового розгляду справи представник відповідача не заперечив обставини щодо затвердження комісією з питань присвоєння спортивних звань протоколом від 08.09.2014 №4 відповідного рішення.

Отже, Міністерство молоді та спорту України є розпорядником публічної інформації (протокол від 08.09.2014 №4 комісії з питань присвоєння спортивних звань) у розумінні пункту 1 частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Зі змісту листа від 20.01.2015 №С-21/15/10 вбачається, що відповідачем було відмовлено позивачу в наданні протоколу від 08.09.2014 №4 комісії з питань присвоєння спортивних звань. Підставою зазначено статтю 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації", позаяк протокол не стосується особи позивача, не зачіпає його права та охоронювані законом інтереси, а також - статтю 14 Закону України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 №2297-VI (з наступними змінами та доповненнями), оскільки протокол містить інформацію про фізичних осіб, поширення якої може порушити їх права та інтереси, поширення персональних даних допускається лише за згодою суб'єкта персональних даних.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відтак є необґрунтованою відмова в наданні позивачу протоколу від 08.09.2014 №4 у зв'язку з тим, що такий протокол не стосується особи запитувача інформації, не зачіпає його права, інтереси.

Згідно з абзацом десятим статті 2 Закону України "Про захист персональних даних" до персональних даних віднесені відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Статтею 14 цього Закону встановлено, що поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (частина друга). Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження (частина третя).

Стаття 21 зазначеного Закону передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (частина перша). Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов'язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом (частина друга).

Конституційний Суду України в рішенні від 20.01.2012 №2-рп/2012, здійснюючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, дійшов висновку, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім'ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац п'ятий пункту 3).

Відповідно до пункту 10 розділу IV "Положення про Міністерство молоді та спорту України" основними завданнями комісії з питань присвоєння спортивних звань є: розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання у разі їх повторного надходження в установленому порядку; розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання у разі відсутності висновку або негативного висновку всеукраїнської спортивної федерації з відповідного виду спорту (спортивної федерації інвалідів); розгляд матеріалів щодо присвоєння спортивного звання "Заслужений тренер України" першому тренеру (тренеру-викладачу) спортсмена; розгляд питання щодо позбавлення спортивного звання; розгляд матеріалів для присвоєння спортивних звань іноземцям та особам без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах; забезпечення дотримання посадовими особами Мінмолодьспорту України установлених цим Положенням строків опрацювання відповідних матеріалів.

Наведені положення законів України "Про захист персональних даних", "Про інформацію", правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 20.01.2012 №2-рп/2012, дають підстави для висновку, що прізвище ім'я, по батькові, вид спорту, яким займається особа, присвоєне спортивне звання відноситься до персональних даних такої особи, оскільки дають змогу ідентифікувати особу, однак інформація, зазначена в протоколі комісії, яка здійснює свої повноваження як суб'єкт владних повноважень на підставі зазначеного Положення, не може бути віднесена до конфіденційної.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Судом уже зроблено висновок, що Міністерство молоді та спорту України є розпорядником публічної інформації (протокол від 08.09.2014 №4 комісії з питань присвоєння спортивних звань) згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Слід також погодитись з доводами позивача, що інформацію, зазначену в протоколі від 08.09.2014 №4 комісії з питань присвоєння спортивних звань, слід віднести до інформації, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією) (пункт 4 частини другої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації"), оскільки наслідком рішень комісії з питань присвоєння спортивних звань є надання спортсменам певних прав, зокрема брати участь в змаганнях, гарантування підвищення спортивної майстерності, обов'язкового страхування (статті 37, 43 Закону України "Про фізичну культуру і спорт", пункт 1 розділу VIII "Положення про Міністерство молоді та спорту України"), а також покладення на них відповідних обов'язків, наприклад, проходити атестацію, підвищувати кваліфікацію, дотримуватись вимог законодавства України та правових актів міжнародних спортивних організацій, вести і пропагувати особистим прикладом здоровий спосіб життя, дотримуватися антидопінгових правил (стаття 49 Закону, пункт 2 розділу VIII Положення).

На думку суду, відповідачем, як розпорядником публічної інформації, не обґрунтовано підстав відмови в наданні доступу до публічної інформації, встановлених частиною першою статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Отже, відмова відповідача в наданні запитуваної публічної інформації з підстав наявності конфіденційної інформації також є необґрунтованою .

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право оскаржити відмову в задоволенні запиту на інформацію.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість відмови відповідача в наданні позивачу публічної інформації (протоколу комісії з питань присвоєння спортивних звань від 08.09.2014 №4), таку відмову слід визнати протиправною. За таких обставин, підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання відповідача надати публічну інформацію (протокол від 08.09.2014 №4), про яку він просив у запиті на надання публічної інформації від 14.01.2015.

При цьому суд бере до уваги положення частини сьомої статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", за якою обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений. Відповідно відповідач не позбавлений можливості надати позивачу інформацію, яка міститься в протоколі і щодо якої суд дійшов висновку, що вона не належить до конфіденційної.

Відповідно до частини першої статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог, відповідно адміністративний позов підлягає задоволенню, відтак підлягає визнанню протиправною відмова відповідача в наданні протоколу №4 рішення комісії з питань присвоєння спортивних звань від 08.09.2014, тому відповідача слід зобов'язати надати позивачу публічну інформацію - протокол №4 рішення комісії з питань присвоєння спортивних звань від 08.09.2014.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Матеріали адміністративної справи свідчать, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 73,08 грн. (квитанція №1/23 від 30.01.2015).

За таких обставин, на користь позивача з Державного бюджету України слід присудити 73,08 грн.

Керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Міністерства молоді та спорту України в наданні копії протоколу №4 рішення комісії з питань присвоєння спортивних звань від 08 вересня 2014 року.

Зобов'язати Міністерство молоді та спорту України надати ОСОБА_1 публічну інформацію - копію протоколу №4 рішення комісії з питань присвоєння спортивних звань від 08 вересня 2014 року відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 73,08 грн. (сімдесят три грн. 08 коп.) судових витрат.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України.

Головуючий суддя В.П. Катющенко

Судді К.Ю. Гарник

Н.А. Добрівська