Справа № 810/7047/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2015р. м. Київ К/800/62199/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Бившевої Л.І., Сіроша М.В., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуКомунального підприємства Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора №6»
на постановуКиївського апеляційного адміністративного суду від12.11.2014
у справі №810/7047/13-а
за позовомКомунального підприємства Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора №6»
доБілоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області
третя особаОСОБА_1
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора №6» до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 12.12.2013 №2655/000211705/102.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.03.2014 позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 12.12.2013 №2655/000211705/102.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від12.11.2014 у даній справі, скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.03.2014 та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду касаційної скарги в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем у період з 14.11.2013 по 20.11.2013 проведено виїзну позапланову перевірку позивача щодо правильності обчислення та своєчасності внесення сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01.09.2011 по 13.09.2013, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 01.09.2011 по 14.09.2013, за наслідками якої складено акт від 27.11.2013 №2142/17-5/19420911/70, згідно висновків якого підприємством порушено пункт 7 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у зв'язку з не сплатою єдиного соціального внеску на загальну суму 18 888,98 грн. при виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу гр. ОСОБА_1.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове рішення-повідомлення від 12.12.2013 №2655//102, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з єдиного внеску, нарахованого на суму заробітної плати у сумі 23611,23 грн., з яких 18888,98 грн. - основного платежу та 4722,25 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

Судами також встановлено, що 04.12.2013 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №1003/19531/12 було постановлено стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Житлово-експлуатаційна контора №6 на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 46789,63 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.

На виконання зазначеного рішення та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №38999931 від 25.07.2013, позивачем 06.08.2013 перераховано на розрахунковий рахунок Міського відділу ДВС БЦ МРУЮ кошти у сумі 48789,63 грн.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, під час виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №1003/19531/12 у примусовому порядку позивачем не було виконано вищезазначені вимоги Закону України «Про збір ту облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо сплати єдиного внеску.

При цьому, апеляційним судом було встановлено, що сума єдиного соціального внеску на виплачену у серпні 2013 року заробітну плату (3,6%) становить - 1684,43 грн. Сплачено 0,00 грн., різниця 1684,43 грн. на дату складання акту перевірки несплачена. Сума єдиного соціального внеску на виплачену у серпні 2013 року на заробітну плату (36,77%) становить - 17204,55 грн. Сплачено 0,00 грн., різниця 17204,55 грн. на дату складання акту перевірки несплачена.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що суми заробітної плати, стягнуті державною виконавчою службою за рішенням суду на користь працівника згідно з виконавчим листом, не є базою для нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. При цьому вказав, що утримання податків, зборів та інших платежів із сум стягнутої заробітної плати працівника Законом України «Про виконавче провадження» до 11.08.2013 передбачено не було.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, мотивував рішення тим, що редакція Закону України «Про збір ту облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» діє з 01.01.2011, а отже його правові положення мали бути виконані позивачем на момент сплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, тобто 06.08.2013, оскільки невиконання правових положень цього Закону порушує права та законні інтереси гр. ОСОБА_1 на включення її трудового стажу за вказаний період до загального трудового стажу, який дає право на отримання пенсійного забезпечення, що, в свою чергу, суперечить нормам Конституції та законам України.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно пункту 10 статті 1 Закону України «Про збір ту облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний соціальний внесок.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір ту облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

В силу вимог пунктів 1, 2, 4, 12 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір ту облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Між тим, частиною 3 статті 6 названого Закону встановлено, що обов'язки, передбачені частиною другою статті 6, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, а отже і на роботодавців.

На реалізацію положень статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Постановою правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 N22-2 затверджено Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який також зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за N1014/18309.

Пунктом 4.9 вказаного Порядку (в редакції, що діяла у період сплати позивачем коштів в порядку примусового виконання рішення) встановлено, що відомості по застрахованих особах, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів) та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, відображаються у графах «Загальна сума нарахованої заробітної плати (доходу) (усього з початку звітного місяця)» та «Сума нарахованої заробітної плати (доходу) у межах максимальної величини, на яку нараховується єдиний внесок» у звіті за місяць, у якому проведено таке нарахування заробітної плати (доходу), в окремих рядках у розрізі кожного місяця та року, за який проведено нарахування заробітної плати (доходу). Зазначений порядок формування відомостей поширюється також на осіб, яким нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час після звільнення з роботи або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Окрім того, на реалізацію положень статей 8, 12, 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 N21-5 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, якою регламентовано процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», та яка, в свою чергу, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 за N994/18289.

Відповідно до пункту 4.3.4 наведеної Інструкції (в редакції, що діяла у період сплати позивачем коштів в порядку примусового виконання рішення) обчислення і строки сплати єдиного внеску роботодавцями для осіб, які виконують роботу, строк виконання якої перевищує календарний місяць єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована. Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час після звільнення з роботи або згідно з рішенням суду, - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Аналізуючи наведені норми, а також беручи до уваги обмеження щодо виплат, на які не нараховується єдиний внесок, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 №1170, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з правовою позицією апеляційного суду, що порядок нарахування єдиного внеску, передбачений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Разом з тим, суд касаційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що, оскільки Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, а Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, у такому разі пріоритет варто надавати нормам Закону, яким врегульовано умови та порядок нарахування і сплати єдиного внеску.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, не спростованим доводами касаційної скарги про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що ґрунтується на нормах закону, а тому воно не підлягає скасуванню.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора №6» залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від12.11.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Л.І.Бившева
М.В.Сірош