Справа № 2а-8903/12/1370
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року Справа № 1835/13/876

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.,

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Корнієнко О.А.

представники сторін:

від відповідача Антонюк І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ТзОВ «Провімі» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2012 року у справі № 2а-8903/12/1370 за позовом ТзОВ «Провімі» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Провімі» звернулось з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові (СДПІ по роботі з ВПП у м. Львові) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № /23681 від 29.11.2011 р.

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. Висновки податкового органу є безпідставні та необгрунтовані, оскільки базуються на підставі наявної в органах ДПС інформації щодо директора контрагента позивача - ІП «ММВ-Інвест» Дяченка Т.П. та довідки перевірки ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус», що зроблена Новомосковською ОДПІ про правочини, які мають ознаки нікчемності між ТзОВ «ВФ «Сіріус» та його контрагентами, а не на основі даних та підтверджуючих фактів порушення законодавства саме ТзОВ «Провімі». Зазначає, що оскільки на момент укладення правочину та його виконання ТОВ «Провімі» та ІП «ММВ-Інвест», ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус» дотримано усіх формальних вимог закону, зокрема, контрагенти зареєстровані у якості платників податку на додану вартість, тому існують підстави стверджувати про дотримання обов'язкових вимог, що дають право платнику податків на формування податкового кредиту. Додатково посилається на той факт, що в описовій частині акту вказано, що обидва підприємства-постачальники задекларували свої зобов'язання перед бюджетом по сплаті податку на додану вартість по господарських операціях з продажу товарів (робіт, послуг) із ТзОВ «Провімі» в повному обсязі та вчасно, а саме 21254,10 грн. та 51337,92 грн. за березень 2010 року та червень 2011 року відповідно. Тому вважає необгрунтованим висновок податкового органу про нікчемність правочинів ТзОВ «Провімі» з його контрагентами, та безпідставними сумніви щодо факту проведення господарських операцій.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2012 року у справі № 2а-8903/12/1370 у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити його адміністративний позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована, фактично, доводами позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечує. Просить постанову суду першої інстанції залишити без змін, а у задоволені апеляційної скарги відмовити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Предметом документальної перевірки є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Така перевірка здійснюється на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків, а тому органи державної податкової служби мають право вимагати надання вказаних документів під час перевірки.

СДПІ по роботі з ВПП у м. Львові ДПС проведена документальна невиїзна перевірка ТзОВ «Провімі» по питанню правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус» за період з 01.03.2010 р. по 31.03.2010 р., з ІП «ММВ-Інвест» за період з 01.06.2011 р. по 30.06.2011 р., за результатами якої складено акт від 04.11.2011 р. № 1289/08-01/32730400.

Проведеною перевіркою встановлено порушення ТзОВ «Провімі»: п.п.7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4, п.п. 7.5.1 п.7.5, п.п.7.7.1, 7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», - встановлено завищення податкового кредиту декларації з ПДВ за період березень 2010 року в загальній сумі 21 254,10 грн.; порушення п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, - встановлено завищення податкового кредиту в декларації з ПДВ за червень 2011 року в загальній сумі 59 337,92 грн.

За результатами встановлених порушень СДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 29.11.2011 року № /23681, яким Товариству визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 85906,54 грн.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що, позивачем не надано суду документального підтвердження, яке б спростовувало порушення, про які зазначено в акті перевірки. У випадку надання податковому органу до перевірки всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів тощо. Відсутність судового рішення про визнання недійсними договорів укладених між позивачем та його контрагентами не свідчить про реальність їх виконання зазначеними суб'єктами. Укладення договору не є ще доказом його виконання. Тому, встановлення факту недійсності цивільно-правового договору, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення податковим органом зобов'язань платнику податків у разі, якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі обставини спору колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного.

У п.п. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено порядок визначення податкового кредиту. За нормами цього Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п. 7.4.4 п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

У п.п. 7.7.1. п. 7.7. ст. 7 цього Закону передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Витрати суб'єкта господарювання для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) не оборотних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі з придбанням та або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання, яких є митна територія України; г) ввезення необоротніх активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Зі змісту наведеного законодавчого положення випливає, що правоутворюючим фактом, з яким податкове законодавство пов'язує виникнення у платника права на податковий кредит, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг). Тобто, за відсутності факту реального виконання господарської операції, відповідні суми ПДВ не можуть включатись до податкового кредиту навіть за наявності формально складених первинних документів або сплати грошових коштів. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

А відтак, у даному випадку, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, який не визнав право позивача на спірну суму податкового кредиту з причин відсутності факту реального придбання послуг позивачем. При цьому суд обґрунтовано послався на відсутність у позивача первинних бухгалтерських документів, які мають бути складені за наслідками виконання транспортно-експедиційних послуг, зокрема, товарно-транспортних накладних та подорожніх листів, наявність яких є обов'язковою відповідно до Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи, затвердженої спільним наказом Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 07.08.1996 № 228/253, у сукупності з фактами наявності ознак фіктивного підприємництва у діяльності постачальника позивача та відсутності у нього матеріально-технічних ресурсів для виконання спірних послуг.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Дане положення врегульоване ч.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Отже, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Тобто, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку. Таким чином, документи, у тому числі договори, накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

ТзОВ «Провімі» в березні 2010 року проводило взаєморозрахунки з ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус», на підставі яких ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус» виписало для ТзОВ «Провімі» податкові накладні від 03.03.2010 р. № 0303 та № 0303/2 на поставку товарів (шрот соняшниковий).

Відповідно до наданих накладних суми податку на додану вартість ТзОВ «Провімі» відобразило у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних та включило до складу податкового кредиту з ПДВ за березень 2010 року 21254,10 грн. Товариством представлено податкові накладні №0303, № 0303/2 від 03.03.2010 р., накладні № 03/1, № 03/3 від 30.03.2010 р., журнал-ордер і відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками за березень 2010 р.».

Податковим органом встановлено, що до перевірки ТзОВ «Провімі» не надано угоду з ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус», товарно-транспортні, залізничні або інші накладні на транспортування товару, шляхові листи, довіреності на отримання товарів, документів, які підтверджують розрахунки (платіжні доручення, виписки банку, векселі, прибуткові касові ордери).

При перевірці СДПІ використано довідку позапланової невиїзної документальної перевірки ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість за період з 01.03.2010 р. по 31.03.2010 р. по взаємовідносинах з ТзОВ «Східна вугільна компанія 2009» від 09.06.2011 р. № 201/231/34675944 Новомосковської ОДПІ.

Відповідно до даних ДПІ у Київському p-ні м. Донецька зазначено, що за вказаною адресою дане підприємство не знаходиться, діяльності за вказаною адресою не здійснює, основні засоби відсутні, відповідно до довідки по формі 1 ДФ кількість працюючих на підприємстві 1 особа (директор підприємства), який враховуючи загальний обсяг задекларованих доходів від реалізації товарів (робіт, послуг), фізично не міг здійснювати такий обсяг роботи. ДПІ у Київському p-ні м. Донецька в ході проведення аналізу матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів, встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг).

Враховуючи, що до перевірки ТзОВ «Провімі» не представлено документів на фактичне здійснення господарських операцій з ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус», тому податковим органом встановлено, що не підтверджено фактичну поставку шроту соняшникового від ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус» до ТзОВ «Провімі».

Між ТзОВ «Провімі» та ІП «ММВ-Інвест» було укладено договір від 04.01.2011 року № 002 на транспортно-експедиційне обслуговування, на підставі якого ІП «ММВ-Інвест» виписало податкові накладні на транспортно-експедиційне обслуговування. Згідно з отриманими податковими накладними ТзОВ «Провімі» відобразило 59337,92 грн. ПДВ у реєстрах отриманих та виданих податкових накладних та включило до складу податкового кредиту в декларації з ПДВ за червень 2011 року.

Листом від 07.10.2011 року СДПІ скеровано до ТзОВ «Провімі» запит щодо надання документів, які підтверджують взаєморозрахунки з ІП «ММВ-Інвест» за період з 01.06.2011 р. по 30.06.2011 р.

До перевірки Товариством представлено договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 0002 від 04.01.2011 р., видаткові накладні № ПР-0004222, № ПР16-0296 від 16.06.2011 р., перелічені вище податкові накладні, журнал-ордер і відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками за червень 2011 р.», акти здачі-прийняття робіт.

До перевірки Товариством не представлено документів, які б підтверджували проведення розрахунків за транспортні послуги (виписки банку, платіжні доручення, векселі).

Відтак, відсутність у позивача первинних бухгалтерських документів, які мають бути складені за наслідками виконання транспортно-експедиційних послуг, зокрема, належним чином складених товарно-транспортних накладних, наявність яких є обов'язковою відповідно до Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи, затвердженої спільним наказом Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 07.08.1996 № 228/253, у сукупності з фактами наявності ознак фіктивного підприємництва у діяльності контрагента позивача та відсутності у нього матеріально-технічних ресурсів для виконання спірних послуг, є підтвердженням того, що податковим органом правомірно встановлено завищення податкового кредиту в декларації з ПДВ за червень 2011 року в загальній сумі 59337,92 грн. ТзОВ «Провімі» по господарських операціях з ІП «ММВ-Інвест».

При цьому, обставини лише щодо розрахунку за товар (послуги) не можуть братися судом як доказ реального виконання господарської операції.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Провімі» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2012 року у справі №2а-8903/12/1370 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.

Повний текст ухвали складено 04.03.2015р.