Справа № 274/415/15-а
Суддя: Замега О. В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 274/415/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: головуючого - судді Замеги О.В., при секретарі - Павлюк - Жук А.В., за участю представника позивачки ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні ним пенсій за віком, зобов'язати відповідача призначити, виплачувати та індексувати їй пенсію за віком та інші пенсійні надбавки відповідно до пенсійного законодавства з 16.04.2014 року, встановити та виплачувати їй підвищення до пенсії в розмірі 25% від розміру пенсії за 5 років більш пізднього виходу на пенсію, починаючи з 16.04.2014 року, звернути до негайного виконання постанову суду про виплату пенсії починаючи з 16.04.2014 року, з одноразовим стягнення суми заборгованості про виплату пенсії з 16.04.2014 року, зобов"язати відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення.

Мотивуючи тим, що позивачка з 19.04.1997 року і на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії проживає в іншій державі - Ізраїль, є громадянкою України. Її паспор громадянки України вилучений МВС України, при оформленні виїзду на постійне місце проживання за кордон. До в"їзду за кордон вона постійно проживала в Україні за адресою: АДРЕСА_1. Позивачка досягла пенсійного віку. Її загальний трудовий стаж становить 29 років, і згідно вимог чинного законодавства вона має право на пенсію за віком. Позивачка через свого представника звернулася з заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням комісії відповідача з розгляду заяв про призначення пенсії від 22.12.2014 року протокол № 68 позивачці відмовлено в призначенні пенсії в зв"язку з неподанням паспорту з відміткою про проживання(реєстрацію) в Україні, а також з відсутність міждержавного договору з питань пенсійного забезпечення. З даним рішення відповідача вона не згодна, оскільки воно суперечить вимогам чинного законодавства України, а тому вимушена повторно звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з зазначених в заяві підстав.

Представник відповідача проти позову заперечив, подав до суду письмові заперечення(а.с. 82-85). У відмові призначити пенсію позивачці посилається на відсутність міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, та неподання паспорту з відміткою про проживання(реєстрацію) позивачки в Україні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка з 19.04.1997 року і на момент звернення із заявою про призначення пенсії, проживає в державі Ізраїль, однак, є громадянкою України, що підтверджується наданою суду копією закордонного паспорту громадянина України(а.с.14).

Між сторонами виник спір щодо правомірності призначення пенсії громадянину, який проживає за кордоном. Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"(далі -Закон №1058), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за № 1566/11846 ( далі -Порядок).

Право на соціальний захист громадян України закріплено статтею 46 Конституції України, та конкретизоване у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, статтею 46 Конституції України, закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створення мережі державних, комунальних, приватних закладів за догляду за непрацездатними.

Судом встановлено, що позивачка народилась та проживала на території Україні за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою державної міграційної служби в Житомирській області від 16.09.2014 року № 2/9600, та довідкою ПП " Житлоремекс 2"( а.с.16).

Позивачка досягла пенсійного віку, що підтверджується копією закордонного паспорту( а.с.14).

Її паспор громадянки України вилучений МВС України, при оформленні виїзду на постійне місце проживання за кордон(а.с.16).

Загальний трудовий стаж ОСОБА_2 становить з 1949 року по 1997 рік. Вона працювала на заводі "Прогрес" в м. Бердичеві, що підтверджується копією трудової книжки та архівною довідкою(а.с. 35, 36), а відтак відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" має право на призначення пенсії за віком.

29.09.2014 року позивачка через свого представника звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком(а.с. 19-20).

Рішенням комісії по розгляду спірних питань пов"язаних з призначенням(перерахунком) пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення, витяг з протоколу від 22.12.2014 року № 68, Управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області позивачці відмовлено в призначенні та виплаті пенсії у зв'язку з відсутністю міжнародного договору, укладеного між України і Ізраїлем, а також через те, що не наданий документ про постійне чи тимчасове проживання на території України, зокрема паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання реєстрації, у тому числі органів місцевого самоврядування(а.с.44).

Одночасно, позивачці роз"яснено її право, передбачене ст. 105 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на оскарження рішення про відмову в судовому порядку.

Отже, позивачка скористалася своїм правом та оскаржила зазначене рішення в судовому порядку, та просила відновити порушене право на отримання пенсії за віком, оскільки вважає відмову відповідача незаконною.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивачка, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі, як це встановлено ст. 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем, проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Що позивачкою і було зроблено.

Згідно п. 16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсі), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Як встановлено ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється.

Дана норма, на думку суду, не стосується даного спору, оскільки регулює питання припинення виплати пенсії, яка вже була призначена.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №25-рп/2009 від 07.10.09 р. положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та згідно з його п. 2 втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Зі змісту вищезазначеного рішення Конституційного Суду України вбачається, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що дане рішення комісїї про відмову відповідача у реалізації конституційного права позивачки на пенсійне забезпечення та призначенні їй пенсії за віком є незаконним, оскільки позивачкою відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, надані всі необхідні документи, які підтверджують її право на отримання пенсії за віком.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України "Про громадянство України" якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Як встановлено ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, в поданій заяві позивач просила призначити їй пенсію за віком, невідповідність документів та про відсутність угоди з питань пенсійного забезпечення не може бути умовою для відмови в призначенні пенсії чи розгляду заяви взагалі.

Питання індексації пенсії врегульоване Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»(далі-Закон) та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі-Порядок), визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Згідно п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів, місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Позивачкою і її представником не надано доказів того, що її права в частині нарахування та виплати індексації, нарахування будь-яких надбавок, підвищень до пенсії порушені, а тому такі вимоги заявлені нею передчасно.

Щодо позовних вимог про зобов'язання призначення та виплату пенсії за віком, встановлення та виплату їй підвищення до пенсії в розмірі 25% від розміру пенсії за 5 років більш пізднього виходу на пенсію, починаючи з 16.04.2014 року, звернення до негайного виконання постанову суду про виплату пенсії починаючи з 16.04.2014 року, з одноразовим стягнення суми заборгованості про виплату пенсії з 16.04.2014 року, то дані позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з постановою ВАСУ від 21.10.2010 року № П-278/10 з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 162 КАСУ, у разі задоволення адміністративного позову, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов'язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд вправі лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Умови та порядок призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, врегульовані Законом № 1788-ХІІ. Згідно положень, викладених у статтях 81, 96 цього Закону, призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. При цьому, пенсійний фонд наділений дискреційними повноваженнями, тому суд може лише зобов'язати його, як суб'єкта владних повноважень, прийняти рішення з урахуванням встановлених обставин та норм закону, який відповідач повинен застосувати.

Крім того доводи позову щодо підстав негайного виконання постанови суду є необгрунтованими, оскільки судом не вирішувались вимоги про присудження пенсії позивачці, а лише щодо законності дій відповідача при розгляді заяви позивачки про призначення пенсії.

Відповідно до ч. 2 статті 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Тому з метою належного захисту права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовної заяви та зобов'язати відповідача у встановленому законом порядку розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком урахуванням обставин встановлених судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 5 Закону України "Про громадянство України", ст.ст. 44, 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати відмову управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі щодо розгляду заяви ОСОБА_2 про призначення пенсії незаконною.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області розглянути заяву ОСОБА_2 щодо призначення пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 з урахуванням обставин встановлених судом.

В решті вимог відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Бердичівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя