Справа № 465/715/14-а 2-а/465/130/14
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Справа № 876/11665/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Яворського І.О.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бориса А.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Франківського районного суду міста Львова від 03 грудня 2014 року по справі № 465/715/14-а, 2-а/465/130/14 за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського центру зайнятості про визнання протиправними дії та зобов"язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, яким після уточнення позовних вимог просив визнати протиправними дії Львівського міського центру зайнятості в частині нарахування йому допомоги по безробіттю, що є основним джерелом існування, у розмірі (в розрахунку на місяць) нижчому за прожитковий мінімум, встановленого законом на особу працездатного віку та зобов'язати відповідача перерахувати та здійснити йому виплати допомоги по безробіттю, починаючи з 12.08.2013 року, з урахуванням того, що розмір виплат (в розрахунку на місяць) допомоги по безробіттю, що є основним джерелом існування, не може бути нижчим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом на особу працездатного віку.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 03 грудня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено за безпідставністю.

ОСОБА_1 постанову суду першої інстанції оскаржив, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

В апеляційній скарзі покликається на те, що виплата допомоги по безробіттю, є основним джерелом його існування, як основана державна соціальна гарантія, не може бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом, та є обов'язковим для всіх держаних органів. Тому вважає, що нарахований та призначений йому розмір допомоги по безробіттю є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, грубо порушує його права людини та громадянина та конституційні права, а тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги, а представник відповідача заперечив проти них.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції, та приймає нову постанову, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 05.08.2013 року ОСОБА_1 надано Львівським міським центром зайнятості статус безробітного та 12.08.2013 року призначено допомогу по безробіттю відповідно до п.п. 2, 4 ст. 22, п. 2 ст. 23 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно наказу №4 від 31.07.2013 року ПП «ОФІТ-СЕРВІС», та із записами трудової книжки останнім місцем роботи ОСОБА_1 було ПП «ОФІТ-СЕРВІС», де позивач працював менеджером з 02.07.2013 року по 31.07.2013 року та звільнений з 31 липня 2013 року по п.2 ст.38 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що оскільки позивач працював у ПП «ОФІТ-СЕРВІС», з якого був звільнений, лише один місяць, а тому суд вважав, що розмір допомоги з безробіття позивачу правильно визначений відповідачем на підставі пункту 2 статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а саме застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі та пункту 2 статті 23 даного Закону така допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті 22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Підпунктом 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом участі в загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

У рішенні КСУ від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 «Про Державний бюджет України на 2011 рік» зазначено, що неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України (254к/96-ВР), і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Європейський суд з прав людини з даного питання висловив свою позицію, зокрема у рішенні (справа "Проніна проти України" (Заява N 63566/00, Страсбург, 18 липня 2006 року). У своєму рішенні Європейський суд з прав людини, зазначив, що у цій справі заявниця зверталась до національних судів з вимогою вирішити її спір щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявниця посилалася, зокрема, на положення статті 46 Конституції (254к/96-ВР ), заявляючи, що її пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції…. На думку Суду, національні суди, цілком ігнорували цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції (п.26). Відповідно було порушення цього положення.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року визначено, що суди повинні застосовувати Конвенцію і рішення Європейського суду як джерело права; у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року визначено, що у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року (№3477-IV) є джерелом права та підлягають застосовуванню в даній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що дії Львівського міського центру зайнятості в частині нарахування, призначення та виплат допомоги по безробіттю в розмірі, нижчому за прожитковий мінімум, встановленого законом на особу працездатного віку є протиправними, оскільки порушують конституційне і гарантоване державою право на достатній життєвій рівень для кожного, а тому позовні вимоги є підставними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Покликання відповідача на те, що вони виконували постанову Правління Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття від 12.04.2012 року №327 (із змінами), якою встановлено мінімальний розмір допомоги за даних обставин, в сумі 544 грн., не може братися до уваги, оскільки ст. 46 Конституції України визначає, що соціальні виплати та допомоги не можуть бути менші прожиткового мінімуму громадян.

Відповідно до ч. 2, 3 статті 8 Конституції України передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Оскільки допомога по безробіттю для позивача є основним джерелом існування, то відповідач зобов'язаний був призначити її не меншою ніж прожитковий мінімум громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дір бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а тому постанова суду підлягає скасуванню з постановленням нової, якою позов задоволити повністю.

Керуючись ст.ст. 100, 160, 195, ст. 196, п. 3 ч.1 ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Франківського районного суду міста Львова від 03 грудня 2014 року по справі № 465/715/14-а, 2-а/465/130/14 - скасувати та прийняту нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Львівського міського центру зайнятості в частині нарахування ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, що є основним джерелом існування, у розмірі (в розрахунку на місяць) нижчому за прожитковий мінімум, встановленого законом на особу працездатного віку.

Зобов'язати Львівський міський центр зайнятості перерахувати та здійснити ОСОБА_1 виплати допомоги по безробіттю, починаючи з 12.08.2013 року, з урахуванням того, що розмір виплат (в розрахунку на місяць) допомоги по безробіттю, що є основним джерелом існування, не може бути нижчим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом на особу працездатного віку.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Т.В. Онишкевич

І.О. Яворський