Справа № 2а/0270/1519/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2014 р. м. Київ К/9991/58671/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Борисенко І.В., Голубєвої Г.К.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Вінниці на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10.05.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.08.2011 у справі № 2а/0270/1519/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Колос Поділля - ТВ"

до Державної податкової інспекції у м. Вінниці

про визнання протиправним та скасування податкового

повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариством до суду заявлений позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції від 21.03.2011 № /0, яким позивачеві донараховано суму основного податкового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 79 578,00 грн. та фінансових санкцій - 19 895,00 грн. за порушення вимог Закону України "Про податок на додану вартість". Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю з боку позивача порушень вимог названого Закону.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволені.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою для прийняття оспорюваного позивачем податкового повідомлення-рішення були висновки, викладені у акті від 12.03.2011 про результати проведення позапланової виїзної перевірки Товариства з питань достовірності нарахування ПДВ за грудню 2010 року, про порушення позивачем пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 ст. 7 Закон України "Про податок на додану вартість", що полягало у декларуванні податкового кредиту за господарськими операціями з придбання товару (послуг) у ТОВ "Ебіс - Агро" та ТОВ "Фінансово інвестиційний холдінг "Віойл", використання яких в межах господарської діяльності платника податку за даними бухгалтерського та податкового обліку не підтверджено. Підставою для таких висновків слугував той факт, що податкова вигода платника податків є необґрунтованою, оскільки наявність таких обставин як неможливість реального здійснення зазначених операцій з урахуванням часу здійснення операцій, місцезнаходженням майна, наявністю трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для результатів відповідної господарської діяльності, - свідчить про відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності у контрагентів позивача. Крім того, як на підставу висновків про безтоварність господарських операцій у акті перевірки зазначено відсутність у позивача документів, що підтверджують зберігання продукції з моменту придбання до моменту її реалізації.

Так, у п. 1.3 ст. 1 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (втратив чинність 01.01.2011) платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем.

Згідно з п. 10.2 ст. 10 того самого Закону платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" п. 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Податкові зобов'язання з ПДВ у відповідності до положень Закону № 168/97ВР визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності (пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 цього Закону).

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Із наведеного випливає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення продавцем правил податкової дисципліни або правил здійснення господарської діяльності, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

На підставі доданих до матеріалів справи доказів, а саме: копій податкових накладних, накладних, товарно - транспортних накладних, платіжних доручень про сплату вартості товару, суди попередніх інстанцій встановили реальність господарської операції з придбання позивачем товару (ячменю) у ТОВ "Ебіс - Агро". Оцінка доказів зроблена з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

Встановивши в судовому процесі обставин щодо придбання позивачем товару (ячменю), сплати суми ПДВ позивачем в ціні товару, подальшого використання придбаного товару у власній господарській діяльності, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, дійшов юридично правильного висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту за наслідками господарських операцій із ТОВ "Ебіс - Агро".

Обґрунтованою є позиція судів стосовно безпідставного включення позивачем до складу податкового кредиту ПДВ на підставі податкових накладних, отриманих позивачем у межах господарських операцій з ТОВ "Фінансово інвестиційний холдінг "Віойл".

Суди попередніх інстанцій, з урахуванням доводів податкового органу про безтоварність господарських операцій, виходячи з принципу офіційного з'ясування обставин справи, дослідили співвідношення між документальним підтвердженням права платника на податковий кредит та обставинами реального здійснення господарських операцій у їх сукупності (відсутність необхідних умов для досягнення відповідної підприємницької діяльності у контрагента позивача, наявність порушеної кримінальної справи відносно засновника та керівника зазначеної юридичної особи, відсутність документів про перевезення товару для переробки даною юридичною особою, відсутності доказів, що спростовують ці обставини), дійшли правильного висновку про те, що позивач послуги не придбавав і ці операції були фіктивними.

Разом з тим, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку щодо скасування оспорюваного податкового у повному обсязі, не зважаючи на те, що нараховані держаним податковим органом податкові зобов'язання є частково обґрунтованими.

Скасовуючи податкове повідомлення - рішення повністю з тих підстав, що рішення суб'єкта владних повноважень не можна визнати протиправним в частині, оскільки встановлення невідповідності частини рішення може спричинити втрату цілостності цього акту, а суд не може підміняти державний орган і приймати нове рішення замість рішення, яке оскаржується, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, залишив поза увагою, що відповідно до правової позиції Конституційного Суду України "зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні і для задоволення потреб її існування і розвитку, а обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру". Такий підхід до характеристики суб'єктивного права особи за аналогією можна застосувати і до аналізу прав юридичних осіб. За загальним правилом зміст права є єдиним і неподільним. У свою чергу обсяг цього права, маючи кількісний вираз, є подільним, і висновки щодо нього мають міститись як у мотивувальній, так і в резолютивній частинах постанови.

У разі неможливості виокремити недійсну частину у рішенні суб'єкта владних повноважень, суд, керуючись частина 4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язаний із власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Крім того, колегія суддів вказує, що в силу положень ст. 81 Кодексу адміністративного судочинства України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, суд може призначити експертизу.

Оскільки суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, допустив порушення норм процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення справи, то ухвалене ним судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Вінниці задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10.05.2011 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.08.2011 у справі № 2а/0270/1519/11 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.В. Борисенко

Г.К. Голубєва