Справа № 826/17559/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного банку України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національного банку України (далі - Відповідач, НБУ) про стягнення з Відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 241 766,26 грн. та моральної шкоди в сумі 200 000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року позов задоволено частково - стягнуто з НБУ на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 66 825,51 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у розмірі, обрахованого з урахуванням приписів чинного законодавства. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд зазначив, що підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Не погоджуючись із викладеним у постанові рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та залишити позовну заяву без розгляду. При цьому звернув увагу на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на невідповідність висновків суду приписам чинного законодавства. Зазначив, що суд невірно застосував строки позовної давності, передбачені ст. 233 КЗпП України.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наполягаючи на залишенні без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Апелянта та Позивача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 року у справі №826/1981/13-а залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.02.2013 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про скасування наказу НБУ від 23.08.2007 року №1073-к в частині звільнення Позивача з 23.08.2007 року у зв'язку зі скороченням штату працівників та відмовою від працевлаштування на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім того, вказаним рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 поновлено на посаді інкасатора відділу перевезення цінностей Управління перевезення цінностей Центрального сховища Національного банку України з 23.08.2007 року.

Наказом НБУ від 09.09.2014 року №232-к Позивача поновлено на роботі в посаді інкасатора відділу перевезення цінностей Управління перевезення цінностей Центрального сховища Національного банку України з 24.08.2007 року.

У зв'язку з тим, що, на думку Позивача, за весь зазначений період останній має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, останній звернувся до суду.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 233, 235 КЗпП України, а також ряду положень затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, прийшов до висновку, що ОСОБА_2 має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з вирахуванням суми заробітної плати, яку останній отримав у період вимушеного прогулу.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Наведена норма, на думку колегії суддів, свідчить про те, що невиконання органом, який розглядав трудовий спір, вимог щодо одночасного прийняття рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, не може бути підставою для позбавлення права особи на таку виплату. При цьому, зважаючи на те, що розгляд заяви Позивача про поновлення на роботі тривав з 20.09.2007 року по 28.01.2014 року, останній має право на виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, посилання Апелянта на те, що зазначений позов подано з порушенням строків, передбачених ст. 233 КЗпП України, колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що Позивача було поновлено на роботі наказом НБУ від 09.09.2014 року №232-к, у той час як до суду з даним позовом останній звернувся 12.11.2014 року, тобто у межах встановленого тримісячного строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, колегія суддів критично оцінює посилання НБУ на рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 з огляду на те, що останнім врегульовано питання застосування ст. 233 КЗпП України при затримці розрахунку з працівником при звільненні, а не при виплаті заробітку за час вимушеного прогулу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість твердження Окружного адміністративного суду м. Києва про дотримання Позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою КМ України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100), згідно пп. «з» п. 1 якого цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 5 вказаного Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, зі змісту довідки НБУ від 17.10.2014 року №34/08-066/4002 середньоденний заробіток ОСОБА_2 у період з червня по липень 2007 року склав 132,62 грн. При цьому, як встановив суд першої інстанції, період вимушеного прогулу Позивача з 23.08.2007 року по 09.09.2014 року тривав 1 742 робочих дні. Тобто, загальний розмір заробітку за час вимушеного прогулу Позивача склав 231 024,04 грн.

Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції з посиланням на ст. 235 КЗпП України, розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу розраховується з вирахуванням заробітної плати за час виконання нижчеоплачуваної роботи, а також вихідної допомоги тощо.

Так, згідно довідок Шевченківського районного центру зайнятості у м. Києві від 29.12.2014 року №596, філіалу «Житлотеплоенерго Київенерго» ПАТ «Київенерго» від 29.12.2014 року №1407 та структурного відокремленого підрозділу «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» від 24.12.2014 року №1397 Позивач у період з 24.09.2007 року по 17.09.2008 року отримав допомоги по безробіттю у розмірі 27 540,00 грн., у період з грудня 2011 року по березень 2013 року - заробітної плати у розмірі 65 231,87 грн. та у період з квітні 2013 року по вересень 2014 року - заробітної плати у розмірі 71 425,81 грн. Тобто, розмір заробітку за час вимушеного прогулу повинен бути зменшений на суму отриманої Позивачем допомоги по безробіттю, а також заробітної плати, що складає 66 826,36 грн.

При цьому колегія суддів погоджується з твердженням Апелянта про те, що з суми заробітку за час вимушеного прогулу повинна відніматися сума вихідної допомоги, виплаченої під час звільнення, разом з тим, доказів здійснення НБУ таких виплат Позивачу Відповідач суду не надав.

Щодо решти висновків суду першої інстанції, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції в ході перегляду оскаржуваної постанови не було встановлено порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення Окружного адміністративного суду м. Києва переглядалось в межах апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Національного банку України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.