Справа № 819/428/15-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/428/15-a

17 березня 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

розглянувши в місті Тернополі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, виплачених як допомога по безробіттю, у розмірі 616 грн. 63 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 15.04.2003 року надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. Позивачем у грудні 2014 року при розслідуванні страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, виявлено, що відповідач після отримання статусу безробітного і одержання допомоги по безробіттю зареєструвалась як фізична особа - підприємець, тобто відносилася до категорії зайнятого населення під час перебування у статусі безробітного. За період з 13.02.2004 року по 20.04.2004 року ОСОБА_1 виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 616 грн. 63 коп., яка підлягає поверненню на підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідачу направлена претензія про повернення коштів, проте сума виплаченої допомоги не перерахована Тернопільському міськрайонному центру зайнятості. Відтак, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 кошти, виплачені їй як допомога по безробіттю, у розмірі 616 грн. 63 коп.

Представник позивача у судове засідання не прибув, проте подав до суду письмове клопотання від 17.03.2015 року про розгляд справи у письмовому провадженні, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не прибула, при цьому копія ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі, яка надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 згідно з відомостями відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Тернопільській області від 03.03.2015 року (а. с. 19), не була вручена адресату з незалежних від суду причин, а тому в розумінні статей 33, 35 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) слід вважати, що така ухвала вручена належним чином, сторона повідомлена про дату, час та місце судового розгляду. Відповідач причини неприбуття до суду не повідомила, заперечень проти позову не подала.

Згідно із частиною четвертою статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини шостої статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні, а відповідач не прибула у судове засідання, хоча належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 08.04.2003 року звернулася до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості і 15.04.2003 року отримала статус безробітного, що підтверджується її заявою (а. с. 13) та даними персональної картки відповідача № 1901 року (а. с. 14). Відповідно до поданої відповідачем заяви від 08.04.2004 року про надання їй статусу безробітного, остання повідомляла, що не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності та зобов'язувалась повідомляти центр зайнятості у випадку зміни відомостей, зокрема, щодо працевлаштування.

ОСОБА_1 перебувала на обліку у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості як безробітна у період з 15.04.2003 року по 20.04.2004 року та отримувала допомогу по безробіттю.

В результаті проведеної позивачем звірки баз даних з Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції, виявлено, що ОСОБА_1, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, була зареєстрована як фізична особа - підприємець з 13.02.2004 року (а. с. 6).

02.12.2014 року Тернопільським міськрайонним центром зайнятості прийнято наказ № 323 «Д» про розслідування страхових випадків з метою забезпечення перевірки факту реєстрації ОСОБА_1 суб'єктом господарювання (а. с. 15).

За результатами розслідування, проведеного відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року № 60/62, оформленого актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 11.12.2014 року, встановлено факт державної реєстрації ОСОБА_1 з 13.02.2004 року підприємцем, тобто у період, коли остання була зареєстрована у центрі зайнятості як безробітна (а. с. 10).

Державна реєстрація ОСОБА_1 з 13.02.2004 року підприємцем підтверджується відомостями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 04.12.2014 року (а. с. 11-12).

ОСОБА_1 у період з 13.02.2004 року по 20.04.2004 року отримала допомогу по безробіттю на загальну суму 616 грн. 63 коп., що підтверджується довідкою позивача від 27.01.2015 року (а. с. 8).

У зв'язку з наведеними обставинами та за результатами розслідування, яким встановлено факт державної реєстрації ОСОБА_1 підприємцем, Тернопільським міськрайонним центром зайнятості прийнято наказ від 28.01.2015 року № 9 «Д» про повернення коштів, виплачених ОСОБА_1 як допомога по безробіттю за період з 13.02.2004 року по 20.04.2004 року у сумі 616 грн. 63 коп. (а. с. 7). Відповідачу направлено відповідне повідомлення № 08/481 від 28.01.2015 року про повернення коштів разом з копією вказаного вище наказу (а. с. 5), яке вручене відповідачу 31.01.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 5 зворот), та претензію № 08/700 від 13.02.015 року (а. с. 4).

На момент звернення до суду такі вимоги щодо повернення коштів відповідачем не виконані. Наказ Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 28.01.2015 року № 9 «Д» про повернення коштів, виплачених ОСОБА_1, відповідачем не оскаржений.

При прийняті постанови суд застосовує до даних правовідносин наступні правові норми.

Відповідно статті 18 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 року, № 803-XII з змінами і доповненнями, чинного на час виникнення спірних правовідносин і до 01.01.2013 року (далі - Закон № 803-XII) для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості. Серед іншого, державна служба зайнятості реєструє безробітних і подає їм у межах своєї компетенції допомогу (стаття 19 Закону № 803-XII).

Відповідно до пункту «б» частини третьої статті 1 Закону № 803-ХІІ в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство».

Страхування громадян на випадок безробіття є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування і здійснюється на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-ІІІ (далі - Закон № 1533-ІІІ) Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування України в особі виконавчих дирекцій Фонду, функції яких згідно зі статтею 12 Закону України № 1533-ІІІ виконують органи державної служби зайнятості.

Частиною першою статті 6 Закону № 1533-III визначено, що право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи. Стаття 7 цього ж Закону визначає, що видами забезпечення за цим Законом, серед іншого, є допомога по безробіттю.

Згідно з частиною другою, третьою статті 36 Закону № 1533-III застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Механізм призначення, виплати допомоги по безробіттю передбачений Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 року за № 915/5136 (далі - Порядок № 307).

Пунктом 5.5 Порядку № 307 визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку. Сума виплаченої допомоги по безробіттю підтверджується відповідною довідкою центру зайнятості, що підписується керівником, головним бухгалтером та скріплюється печаткою (пункт 6.14 Порядку № 307).

Відповідно до пунктів 2, 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009 року № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за № 232/16248 (далі - Порядок № 60/62), розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. У разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку (пункти 7, 9 Порядку № 60/62).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 під час перебування на обліку у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості як безробітної та отримання матеріального забезпечення, наданого їй як безробітній, зареєструвалася як фізична особа - підприємець, тобто належала до категорії зайнятого населення, але не повідомила про це центр зайнятості.

Оскільки відомості про реєстрацію особи, якій надано статус безробітного, підприємцем, є обставинами, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, тому суд приходить до висновку, що через неповідомлення ОСОБА_1 Тернопільський міськрайонний центр зайнятості про реєстрацію її підприємцем, відповідач неправомірно з 13.02.2004 року перебувала у статусі безробітного та отримала допомогу по безробіттю у період з 13.02.2004 року по 20.04.2004 року у розмірі 616 грн. 63 коп., сума незаконно отриманого матеріального забезпечення підлягає поверненню.

Вказана правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом України у постанові від 07.10.2014 року (справа № 21-408а14), яка в силу вимог частини першої статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, адміністративний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись статтями 11, 86, 136, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості (вулиця Текстильна, будинок 1Б, місто Тернопіль, 46010, ) кошти в розмірі 616 (шістсот шістнадцять) гривень 63 (шістдесят три) копійки, виплачені як допомога по безробіттю, які перерахувати на р/р № 1002, МФО 838012, банк ГУДКСУ у Тернопільській області, .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.