Справа № 816/4246/14
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 р.Справа № 816/4246/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області та товариства з обмеженою відповідальністю "Білагро" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2014р. по справі № 816/4246/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Білагро"

до Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Білагро", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення №, № від 11.08.2014 року, визнати протиправним та скасувати частково податкове повідомлення-рішення № від 16.05.2014 року в частині збільшення грошового зобов'язання з орендної плати в сумі 2699,60 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 224,96 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2014р. по справі № 816/4246/14 адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Білагро" до Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області № від 11 серпня 2014 року. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області № від 16 травня 2014 року в частині збільшення грошового зобов'язання з орендної плати юридичних осіб на суму 2999,57 грн., в тому числі, за основним платежем - 2399,65 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 599,92 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Білагро" до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1614,29 грн.

Відповідач, Миргородська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Полтавській області, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 86, 159 КАС України, п.196.6 ст. 198, п. 285.1 ст. 285, п. 288.3 ст. 288, ст. 289 Податкового кодексу України та вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 11 серпня 2014 року та податкове повідомлення-рішення № від 16 травня 2014 року в частині збільшення грошового зобов'язання з орендної плати юридичних осіб на суму 2999,57 грн., в тому числі за основним платежем - 2399,65 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 599,92 грн., прийняті на законних підставах і відповідають чинному законодавству. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2014р. по справі № 816/4246/14 в частині задоволення позову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Білагро", не погодився з постановою суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2014р. по справі № 816/4246/14 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.08.2014 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, доводи апеляційних скарг, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що з 11.03.2014 року по 22.04.2014 року Миргородською ОДПІ проведено планову документальну перевірку ТОВ "Білагро" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року та з питання правильності нарахування та сплати збору на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, про що було складено акт № 567/16-20-22-01-11/32353457/23 від 29.04.2014 року (т.1, а.с.42-67).

Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог:

- п. 15 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит по декларації (звітна) всього на 265972 грн., в т.ч.: за жовтень 2013 року на 16998 грн., за листопад 2013 року на 174672 грн., за грудень 2013 року на 74302 грн.;

- п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит по декларації (скорочена) на 271895 грн., в т.ч.: за жовтень 2012 року на 36759 грн., за листопад 2012 року на 27946 грн., за грудень 2012 року на 6528 грн., за січень 2013 року на 27226 грн., за лютий 2013 року на 32537 грн., за березень 2013 року на 37953 грн., за травень 2013 року на 8544 грн., за червень 2013 року на 31030 грн., за липень 2013 року на 34736 грн., за серпень 2013 року на 16773 грн., за жовтень 2013 року на 8932 грн., за грудень 2013 року на 2931 грн.;

- п. 285.1 ст. 285, п. 288.3 ст. 288, ст. 289 Податкового кодексу України та ст. 21 Закону України "Про оренду землі", що призвело до заниження орендної плати за землю за 2012 рік по Білоцерківській сільській раді всього у сумі 3599,45 грн., у т.ч. за жовтень 2012 року - 2999,54 грн., листопад 2012 року - 299,95 грн., грудень 2012 року - 299,95 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем було прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 19.05.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 208094 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 104047 грн. (т.1, а.с. 68);

- № від 19.05.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 329774 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 164887 грн. (т.1, а.с. 69);

- № від 16.05.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "орендна плата юридичних осіб" за основним платежем в розмірі 3599,45 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 899,87 грн. (т.,1 а.с. 70).

Не погодившись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Головного управління Міндоходів у Полтавській області та Державної фіскальної служби України.

Рішенням Головного управління Міндоходів у Полтавській області про результати розгляду скарги №1571/10/16-31-10-04-12 від 25.07.2014 року скаргу позивача на вказані податкові повідомлення - рішення задоволено частково, а саме: скасовано податкове повідомлення - рішення № від 19.05.2014 року (за кодом платежу 14010100) в частині визначення розміру штрафної санкції в сумі 52023,50 грн., скасовано податкове повідомлення - рішення № від 19.05.2014 (за кодом платежу 14010160) на загальну суму 154831,00 грн., у т.ч. основного платежу - 57910 грн. та штрафної санкції 96921,00 грн., залишено без змін податкове повідомлення-рішення № від 16.05.2014 року (т.1, а.с. 118-121).

З урахуванням рішення ГУ Міндоходів у Полтавській області про результати розгляду скарги від 25.07.2014 року, Миргородською ОДПІ винесено податкові повідомлення - рішення:

- № від 11.08.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "суми ПДВ, що залишаються в розпорядженні с/г підприємств" за основним платежем в розмірі 208094 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 52023,50 грн. (т.1, а.с. 71);

- № від 11.08.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "суми ПДВ, що залишаються в розпорядженні с/г підприємств" за основним платежем в розмірі 271864 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 67966 грн. (т.1, а.с. 72).

Рішенням Державної фіскальної служби України №4204/6/99-99-10-01-15 від 22.09.2014 року скаргу позивача на податкові повідомлення-рішення Миргородської ОДПІ від 19.05.2014 року №, № та від 16.05.2014 року № залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін, з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги (т.1, а.с. 127-129).

Позивач не погодився з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями № від 11.08.2014 року, № від 11.08.2014 року, № від 16.05.2014 року, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, податковий орган дійшов помилкового висновку про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 339830 грн. та про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з орендної плати за землю у розмірі 2999,57 грн., а тому позовні вимоги в частині скасування податкових повідомлень-рішень № від 11 серпня 2014 року та № від 16 травня 2014 року в частині збільшення грошового зобов'язання з орендної плати юридичних осіб на суму 2999,57 грн., в тому числі, за основним платежем - 2399,65 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 599,92 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що позивач має статус сільськогосподарського підприємства, у зв'язку з чим зареєстрований як суб'єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 200087012 серії НБ № 008813, виданого Миргородською ОДПІ (Великобагачанське відділення) (т.1, а.с. 13).

В перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з контрагентами ПП "Комунар", ТОВ "Українські ферми", ПП "Резонагро".

Стосовно податкового повідомлення-рішення від № від 11 серпня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 271864 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 67966 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Донарахування спірного грошового зобов'язання з податку на додану вартість контролюючим органом здійснено на підставі висновку про неправомірне віднесення ТОВ "Білагро" до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість в розмірі 271864 грн. на підставі податкових накладних, що зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, відносно яких електронний цифровий підпис, що накладається на податкову накладну при її реєстрації, та підпис у паперовій податковій накладній належать різним особам. На думку контролюючого органу, дане порушення призвело до заниження позивачем зобов'язання зі сплати податку на додану вартість в розмірі 271864 грн.

Під час перевірки встановлено, що до податкового кредиту позивачем включено суми ПДВ згідно податкових накладних, наданих:

- ПП "Комунар": від 30.11.2012 року №28/2 на суму ПДВ 17916,67 грн. (т.1, а.с. 83), в якій підпис та прізвище особи, яка склала податкову накладну ОСОБА_1 не відповідає електронному підпису ОСОБА_2;

- ТОВ "Українські ферми" від 12.10.2012 року №67 на суму ПДВ 4757 грн., від 04.12.2012 року №9 на суму ПДВ 6528 грн., від 21.01.2012 року №98 на суму ПДВ 4688 грн., від 25.01.2012 року №100 на суму ПДВ 929 грн., від 13.03.2013 року №46 на суму ПДВ 6201 грн., від 16.05.2013 року №39 на суму ПДВ 2286,50 грн., від 17.05.2013 року №49 на суму ПДВ 2218 грн., від 18.05.2013 року №53 на суму ПДВ 4009 грн., від 04.07.2013 року №20 на суму ПДВ 2063,50 грн., від 05.07.2013 року №23 на суму ПДВ 537 грн., від 21.08.2013 року №79 на суму ПДВ 2741 грн., від 22.08.2013 року №96 на суму ПДВ 2149,75 грн., від 23.08.2013 року №101 на суму ПДВ 1135 грн., від 10.10.2013 року №43 на суму ПДВ 3361 грн., від 11.10.2013 року №46 на суму ПДВ 1152 грн., від 14.10.2013 року №66 на суму ПДВ 4419 грн., від 03.12.2013 року №16 на суму ПДВ 2931 грн. (т.2, а.с. 65-81), всього на суму ПДВ - 52105,75 грн., в яких підпис та прізвище особи, яка склала податкову накладну ОСОБА_3 не відповідає електронному підпису ОСОБА_4;

- ПП "Резонагро" від 05.10.2012 року №102 на суму ПДВ 10736,25 грн., від 11.10.2012 року №111 на суму ПДВ 10741,08 грн., від 22.10.2012 року №123 на суму ПДВ 10525 грн., від 08.11.2012 року №163 на суму ПДВ 10029,17 грн., від 22.01.2013 року №31 на суму ПДВ 10405,50 грн., від 28.01.2013 року №43 на суму ПДВ 11203,50 грн., від 06.02.2013 року №70 на суму ПДВ 10805,33 грн., від 14.02.2013 року №83 на суму ПДВ 10933,33 грн., від 22.02.2013 року №94 на суму ПДВ 10798,33 грн., від 06.03.2013 року №121 на суму ПДВ 10295,90 грн., від 15.03.2013 року №142 на суму ПДВ 10653.90 грн., від 26.03.2013 року №158 на суму ПДВ 10802,50 грн., від 07.06.2013 року №292 на суму ПДВ 10131,08 грн., від 08.06.2013 року №296 на суму ПДВ 10608,92 грн., від 26.06.2013 року №326 на суму ПДВ 10290 грн., від 01.07.2013 року №341 на суму ПДВ 10872,75 грн., від 09.07.2013 року №356 на суму ПДВ 10605 грн., від 11.07.2013 року №362 на суму ПДВ 10657,50 грн., від 28.08.2013 року №453 на суму ПДВ 10746,75 грн. (т.2, а.с. 43-61), всього на суму ПДВ - 201841,05 грн., в яких підпис та прізвище особи, яка склала податкову накладну ОСОБА_5 не відповідає електронному підпису ОСОБА_6

Таким чином, відповідач дійшов висновку про те, що виписані ПП "Комунар", ТОВ "Українські ферми", ПП "Резонагро" податкові накладні складено з порушенням вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, тому, включивши їх до складу податкового кредиту, позивачем порушено п. 198.6. статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на фактично отриманий товар (роботи, послуги), що призначений для використання у власній господарській діяльності.

Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

Згідно з п. 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 01.11.2011 № 1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1333/20071 (чинного на час спірних відносин), податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті.

Пунктом 16 Порядку передбачено, що усі примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Пунктом 5 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246, визначено, що продавець складає податкову накладну та/або розрахунок коригування у форматі (відповідно до стандарту), затвердженому Державною податковою службою, з використанням спеціалізованого програмного забезпечення.

Після складення податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі на них накладається електронний цифровий підпис посадових осіб платника податку у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис головного бухгалтера (бухгалтера) або електронний цифровий підпис керівника; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця.

За відсутності у продавця посади бухгалтера електронні цифрові підписи посадових осіб платника податку накладаються у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис керівника; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця.

Для делегування права підпису податкової накладної та/або розрахунку коригування іншій посадовій особі, продавець отримує засоби електронного цифрового підпису в акредитованих центрах сертифікації ключів для такої особи та подає податковому органові за місцем реєстрації посилені сертифікати електронного цифрового підпису зазначеної особи. У такому разі електронні цифрові підписи посадових осіб продавця накладаються у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис посадової особи, якій делеговано право підпису податкової накладної та/або розрахунку коригування; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця.

Колегія суддів зазначає, що жоден законодавчий акт не передбачає обов'язкову належність електронного цифрового підпису, що накладається на податкову накладну при її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, та підпису, що скріплює цю податкову накладну при її видачі покупцю, одній особі.

З матеріалів справи встановлено, що наказом генерального директора ТОВ "Українські ферми" від 30.10.2010 року №34 "Про уповноваження осіб щодо підпису податкових накладних у паперовому вигляді та в електронній формі" делеговано право підпису податкових накладних у паперовому вигляді ОСОБА_3, а право підпису податкових накладних у електронній формі ОСОБА_4 (т.1, а.с. 86), наказом директора ПП "Резонагро" від 01.08.2012 №01-08/12 "Про уповноваження осіб щодо підпису податкових накладних у паперовому вигляді та в електронній формі" головному бухгалтеру ОСОБА_5 надано право підпису податкових накладних у паперовому вигляді, а після складання на податкових накладних накладається електронний цифровий підпис першим - керівника (директора - ОСОБА_6.), другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки (т.1, а.с. 85) та наказом директора ПП "Комунар" від 06.08.2012 року №46 "Про уповноваження осіб щодо підпису податкових накладних у паперовому вигляді та в електронній формі" уповноважено головного бухгалтера ОСОБА_1 підписувати податкові накладні у паперовому вигляді, підпунктом 2.2 пункту 2 делеговано право підпису податкових накладних у електронній формі ОСОБА_2 (т.1, а.с. 87).

Таким чином, судом першої інстанції було зроблено правильний висновок, що податкові накладні ПП "Комунар", ТОВ "Українські ферми", ПП "Резонагро" підписано уповноваженими особами платників податку. Крім того, витягом з Єдиного реєстру податкових накладних від 28.11.2014 № 28084714, отриманим на запит позивача, підтверджено факт реєстрації даних податкових накладних у Єдиному реєстрі (т.1, а.с. 151-152). При цьому відомості з Єдиного реєстру податкових накладних щодо прізвища, імені, по батькові уповноваженої особи, що виписала податкову накладну, відповідають наявним у податкових накладних підписах.

Слід також зазначити, що жодних зауважень щодо первинної документації, фіктивності правочинів, тощо, податковий орган не висловлював. Єдиним доводом податкового органу щодо здійснення підприємством порушення приписів чинного законодавства є той факт, що віднесені до складу податкового кредиту податкові накладні оформлені з порушенням, а саме у всіх випадках підписи мають належати одній особі.

Для оформлення податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.

Колегія суддів зазначає, що податкові накладні ПП "Комунар", ТОВ "Українські ферми", ПП "Резонагро" оформлені із дотриманням вимог Податкового кодексу України, а позивач правомірно сформував на їх підставі податковий кредит з податку на додану вартість, а тому суд першої інстанції правомірно скасував податкове повідомлення-рішення Миргородської ОДПІ від 11.08.2014 року № .

Стосовно податкового повідомлення-рішення від № від 16.05.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати юридичних осіб за основним платежем в розмірі 3599,45 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 899,87 грн., колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивач оскаржує податкове повідомлення-рішення від № від 16.05.2014 року лише в розмірі 2699,60 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 224,96 грн.

У відповідності ст. 287 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення і існування спірних правовідносин) визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Положеннями пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу.

Статтею 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII Податкового кодексу України, а у разі, якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.

З матеріалів справи встановлено, що між позивачем та Білоцерківською сільською радою укладено договір оренди землі від 02.06.2008 року, відповідно до якого ТОВ "Білагро" приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 9,59 га, яка знаходиться в межах населених пунктів Білоцерківської сільської ради (т.1, а.с. 78-80).

У відповідності до п. 9-10 вказаного договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1913,46 грн. у рік в грошовій формі протягом строку дії договору, що становить 3,0 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

16.02.2012 року ТОВ "Білагро" подало до Миргородської ОДПІ податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2012 рік, в якій задекларовано суму податкового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної власності, що підлягає сплаті, у розмірі 243325,01 грн. за рік, в тому числі по договору оренди від 02.06.2008 року Білоцерківською сільською радою - 499,56 грн (т.1. а.с. 73 -77).

В додатку до акту № 567/16-20-22-01-11/32353457/23 від 29.04.2014 р. застосування штрафних санкцій по п.120.1 ст. 120, п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України по ТОВ "Білагро", в частині розрахунку орендної плати за землю була допущена помилка за жовтень 2012 року: зазначено сума донарахувань - 2999,54 грн., податковий орган вийшов за межі періоду перевірки, взяв період з 01.01.2012 p., тоді як документальна перевірка ТОВ "Білагро" проводилась за період з 01.10.2012 р., необхідно було 299,95 грн.

Сума орендної плати за річною декларацією визначається з розбивкою рівними частинами помісячно, а саме 299,95 грн. Дана сума була не доплачена за жовтень місяць 2012 року, так як і за листопад та грудень. Тому, сума несплаченої орендної плати за жовтень - грудень 2012 року становить 899,85 грн., а не 3599,45 грн., що вказані в акті перевірки.

Згідно п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Беручи до уваги те, що період, який охоплювався спірною перевіркою, складав з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року, відповідач мав підстави встановити порушення та визначити грошове зобов'язання позивачу з орендної плати за землю лише починаючи з податкового періоду - вересень 2012 року, строк сплати зобов'язання за який спливав 30.10.2012 р., по грудень 2012 року.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № від 16.05.2014 в частині збільшення грошового зобов'язання з орендної плати юридичних осіб за основним платежем в розмірі 2399,65 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 599,92 грн. підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо доводу апеляційної скарги позивача про неправомірне прийняття податкового повідомлення-рішення № від 11.08.2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем у липні 2013 року придбано у ТОВ "Автотранс-торг" зерно ячменю та пшениці фуражної на загальну суму 1595833,74 грн., в т.ч. ПДВ 265972,29 грн., при цьому податкові накладні ТОВ "Автотранс-торг" на суму ПДВ 208093,73 грн. включено до податкового кредиту загальної декларації, в той час як ТОВ "Автотранс-торг" не є сільськогосподарським товаровиробником.

Згідно з абз.1 п. 15 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово до 1 січня 2014 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників, а також крім постачання таких зернових та технічних культур аграрним фондом у разі їх придбання з податком на додану вартість.

В ході розгляду скарги позивача ГУ Міндоходів у Полтавській області встановлено, що ТОВ "Автотранс-торг" не є виробником зернових культур товарної позиції 1001 (пшениця) та 1003 (ячмінь), натомість придбало їх у виробників сільськогосподарської продукції ТОВ "Агрофірма "Маяк", сільськогосподарський багатофункціональний кооператив "Бір" та ПСП "Високе" (т.1, а.с. 119).

Таким чином, ТОВ "Білагро" фактично придбано у ТОВ "Автотранс-торг" пшеницю товарної позиції 1001 та ячмінь товарної позиції 1003 в третій ланці постачання, а саме: перша ланка - це сільськогосподарські виробники ТОВ "Агрофірма "Маяк", сільськогосподарський багатофункціональний кооператив "Бір" та ПСП "Високе", а друга ланка - ТОВ "Автотранс-торг". За таких обставин господарські операції ТОВ "Білагро" щодо наступного постачання товару звільняються від оподаткування податку на додану вартість згідно п. 15 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Придбані у ТОВ "Автотранс-торг" зернові культури позивач використав у господарській діяльності для реалізації в рахунок орендної плати орендодавцям (фізичним особам) згідно договорів оренди земельних ділянок в сумі ПДВ 208093,73 (включено до загальної декларації), тобто в операціях, які не є об'єктом оподаткування.

У відповідності до п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем сформовано податковий кредит з податку на додану вартість за результатами господарської операції з ТОВ "Автотранс-торг" щодо придбання товару, призначених для використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, на загальну суму 208093,73 грн. в порушення вимог Податкового кодексу України, а тому податкове повідомлення-рішення № від 11.08.2014 прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені законами України.

Довід позивача що при визначенні суми заниження грошового зобов'язання з ПДВ відповідач не врахував факт завищення товариством суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 208093,73 грн., тобто на ту ж суму, що й завищено податковий кредит, колегія суддів не приймає, оскільки в акті перевірки порушень позивачем вимог Податкового кодексу України в частині завищення податкового зобов'язання з податку на додану вартість не встановлено. При цьому суд не може перебирати повноваження податкового органу, встановлюючи наявність чи відсутність порушень податкового законодавства у діяльності платника податку, натомість надає оцінку лише зафіксованим перевіркою порушенням.

Крім того колегія суддів зазначає, що згідно п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України платник податку у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, не позбавлений права надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.08.2014 року.

Стосовно вимоги апеляційної скарги позивача про задоволення позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України на його користь судовий збір в межах 10 % розміру ставки судового збору, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при прийняті оскаржуваної постанови правильно розподілив судовий збір пропорційно відхиленій частині позовних вимог, а тому колегія суддів вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2014р. по справі № 816/4246/14 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області та товариства з обмеженою відповідальністю "Білагро" залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2014р. по справі № 816/4246/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.
Повний текст ухвали виготовлений 09.03.2015 р.