Справа № 803/82/13-а
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року Справа № 876/5223/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 16.01.2013 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України в, якому просив визнати протиправним та скасувати рішення №48 від 07.06.2012 року в частині визнання видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 безпідставною.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2013 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України №48 від 07.06.2012 року в частині визнання видачі ОСОБА_2 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - безпідставною.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що за інформацією Луцької міжрайонної державної фінансової інспекції, під час зустрічної звірки, проведеної у зберігача архівних документів колишнього Волинського спеціалізованого будівельно-монтажного управління, були знайдені документи, які свідчать про перебування позивача у період з 11.08.1987 року по 31.08.1987 року у с. Шкнева, Поліського р-ну Київської області. Відповідно до постанови КМУ УРСР від 23.07.1991 №106 с. Шкнева, віднесено до зони посиленого радіологічного контролю.

В той же час, згідно записам трудової книжки, позивач був направлений з 10.08.1987 по 01.09.1987 на роботу в 30-ти кілометрову зону с. Бобер Поліського р-ну Київської області.

Вказує, що накази або інші документи щодо підтвердження роботи позивача в с. Бобер Поліського р-ну Київської області у 1987 року відсутні. Оплата праці за вказаний період не проводилась. Всі наявні документи підтверджують роботи в с. Шкнева та Стара Марківка Поліського р-ну Київської області, зазначений факт не був взятий до увагу при розгляді справи та йому не було надано належної оцінки.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в вересні 1991 року ОСОБА_2 був визнаний учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що свідчить видане Держилкомунгоспом України відповідне посвідчення серії НОМЕР_1. Дане посвідчення було видане на підставі "Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", затвердженого Постановою КМ УССР №44 від 18.06.1991 року.

В зв'язку з прийняття та набранням чинності Постанови КМ України №501 від 25.08.1992 року "Про порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Волинською обласною державною адміністрацією в кінці 1992 року позивачу видано посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 серії НОМЕР_2 та 11.10.1994 року в зв'язку з встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, яке пов'язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС видано посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС категорії 1 серії НОМЕР_3.

Луцькою міжрайонною державною фінансовою інспекцією проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності УПФ України в місті Луцьку та Луцькому районі за період з 01 січня 2009 року по 01 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт від 29.02.2012 року №940-13/15, яким встановлено, що під час зустрічної звірки, проведеної у зберігача архівних документів колишнього Волинського СБМУ по газифікації - в ТзОВ "Волиньгазбуд", знайдені документи, які свідчать про перебування позивача у період з 11.08.1987 року по 31.08.1987 року у с. Шкнева Поліського району.

Супровідним листом №1737/31/2-12 від 22.03.2012 року на розгляд Комісії зі спірних питань при Міністерстві соціальної політики України Волинською ОДА були надіслані копії первинних документів, на підставі яких було видане посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадянину ОСОБА_2, довідка №03-040-13-15/1379 від 17.02.2012 року зустрічної звірки у ТзОВ "Волиньгазбуд" щодо документального підтвердження достовірності виданих довідок про оплату праці учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та перебування на забрудненій території працівників, які знаходяться в пенсійних справах в управлінні Пенсійного фонду м. Луцька. Також на розгляд Комісії був направлений лист Державної фінансової інспекції у Волинській області, адресований заступнику голови Волинської ОДА №03-040-13-15/1379 від 17.02.2012 року про направлення матеріалів.

07.06.2012 року Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Міністерства соціальної політики України на підставі отриманих від Волинської ОДА документів прийняла рішення, яким визнала безпідставною видачу ОСОБА_2 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, а саме: не підтверджено факт виконання робіт у зоні відчуження.

Листом №10984/11.2-9 від 14.09.2012 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради повідомив позивача про припинення пільг на оплату житлово-комунальних послуг з 07.06.2012 року та виплат компенсацій, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 серпня 2012 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача та його особовій справі наявні всі докази для надання йому статусу ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, а ненадання під час звірки Луцькій міжрайонній державній фінансовій інспекції наказів про відрядження працівників та їх перебування у зоні відчуження у населених пунктах, що прилягають до 30-ти кілометрової зони Чорнобильської АЕС, протягом серпня 1987 року через сплив часу та реорганізації підприємства, не може означати непідтвердження факту виконання позивачем робіт у зоні відчуження та безпідставність видачі йому посвідчення ліквідатора ЧАЕС.

Таким чином спірне рішення приймалось без врахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Також вказує, що відповідачем не було надано суду будь-яких доказів того, що позивачем в вересні 1991 року, 14.12.1992 року та 11.10.1994 року безпідставно та необґрунтовано отримано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2 ч.1 та ч.4 ст.14 цього Закону, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: які працювали у зоні відчуження - у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи. Громадяни, які захворіли на променеву хворобу або захворювання яких пов'язане з переопроміненням внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, які сталися не з вини потерпілих, якщо такий зв'язок встановлено медичними закладами, належать до категорій, зазначених у частині третій цієї статті.

В підтвердження зазначених вище вимог в копії трудової книжки серії БТ-І №4344506 виданої на ім'я ОСОБА_2 наявний запис: "Направлений тимчасово с 10.08.1987 року по 01.09.1987 року на роботу дефектоскопістом рентгено-гамма графоровання 5-го розряду по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в межах 30 кілометрової зони с. Бобер Поліського району, підстава: розпорядження тресту ІФГКС №26 від 30.06.1987 року.

Розпорядженням тресту "Івано-Франківськгазкоммунстрой" від 30.06.1987 року №26, передбачено, що начальника Волинського СБМУ зобов'язано для забезпечення контролю якості будівельно-монтажних робіт на об'єктах Поліського і Іванківського району Київської області в ІІІ кварталі ц.р. відрядити лабораторії контролю якості управлінь в такій черговості Поліській район (с. Ст. Марковка, с.Шкнева, с.Бобер: - Волинське СБМУ в період з 10.08.1987 року по 24.08.1987 року).

Частиною 1 статті 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом "в" пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМ України №501 від 25.08.1992 року передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів, зокрема, довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

З матеріалів справи видно, що відповідно до довідки Волинського СБМУ від 21.12.1990 року №311 /а.с.76/ ОСОБА_2 дійсно працював у Волинському СБМУ по газифікації на посаді дефектоскопіста рентгенно-гамма графоровання та приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС в 30-ти кілометровій зоні в с. Бобер Поліського району Київської області в 1987 році з 10.08.1987 року по 01.09.1987 року.

З довідки від 09.12.1992 року про заробітну плату позивача за серпень, жовтень 1987 року /а.с.77/ та копії книжки по заробітній платі за 1987 рік /а.с.55/ видно, що в жовтні 1987 року ОСОБА_2 була виплачена заробітна плата і сумі 433,00 крб., в тому числі коефіцієнт 1,25 - в сумі 23,91 крб.

Таким чином, за роботу у зоні відчуження відповідач у жовтні 1987 року отримав підвищену заробітну плату (із застосуванням коефіцієнта 1,25).

Згідно ч.1 ст.15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Як зазначено судом першої інстанції, факт роботи позивача в зоні відчуження, а саме в с. Бобер Поліського району Київської області стверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: висновком про якість стиків газопроводу по с. Бобер до ШРП с. Шкнева /а.с.18/, довідкою №84 від 15.05.1991 року /а.с.19/, довідкою Волинського СБМУ №311 від 21.12.1990 року /а.с.76/.

Також, з експертного висновку Львівської регіональної міжвідомчої Ради по встановленню причинного зв'язку захворювання та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру №59 від 25.03.1994 року видно, що у позивача встановлене захворювання пов'язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Виходячи з наведених вище фактів, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що на момент отримання посвідчення ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС у вересні 1991 року, та посвідчення серії НОМЕР_2 учасника ліквідації аварії на ЧАЕС категорії 2, в особовій справі позивача, що знаходиться в Департаменті соціального захисту населення Волинської ОДА були наявні документи, які підтверджували, що позивач дійсно працював в зоні відчуження та контролював зварювальні-монтажні роботи Поліського району с. Бобер та отримував за роботу підвищену заробітну платню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основними завданнями Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, як це передбачено п.3 Положення, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №187 від 17.05.2006 року, є розгляд спірних питань осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з метою визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії та перевірка правильності видачі посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пп.5.6 зазначеного Положення, у разі встановлення Комісією факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії воно на підставі рішення Комісії підлягає вилученню.

Враховуючи зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується, що при прийнятті рішення оформленого протоколом №48 від 07.06.2012 року в частині визнання видачі ОСОБА_2 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - безпідставною, відповідачем не виконанні основні принципи комісії, а саме: повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів; обґрунтованість прийнятих рішень, оскільки не було досліджено відповідачем та не взято до уваги всіх первинних документів, які були підставою для видачі позивачу як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, відповідних посвідчень починаючи з 1991 року. Тому вважає, що спірне рішення приймалось без врахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку та переконана, що судом першої інстанції прийнято правомірне рішення щодо визнання протиправним та скасування рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України №48 від 07.06.2012 року в частині визнання видачі ОСОБА_2 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безпідставною, так як на момент видачі посвідчення у позивача та його особовій справі були наявні всі докази для надання йому статусу ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а відповідачем не було надано будь-яких доказів того, що позивачем безпідставно та необґрунтовано отримано таке.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2013 року у справі №803/82/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 17.03.2015 року.