Справа № 2а/2370/4826/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2015 р. м. Київ К/800/46016/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області до Відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанови за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Управління пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій (бездіяльності) головного державного виконавця ВДВС Тальнівського районного управління юстиції Нескромного С.І. при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу ВП № 32722235 від 19.11.2012 року та скасування вказаної постанови.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 січня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 32722235 від 19.11.2012 року та скасовано цю постанову.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 січня 2013 року та прийнято нову про відмову у задоволенні позову.

Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області не погодилось з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року і звернулось до суду з касаційною скаргою, в який просить її скасувати та залишити в силі постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 січня 2013 року, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконання поданого Управлінням пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області рішення про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 170 грн. постановою від 21.05.2012 року відкрито виконавче провадження по даних матеріалах.

19.11.2012 року у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття постанови від 19 листопада 2012 року про повернення виконавчого провадження.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем порушено вимоги законодавства щодо порядку оформлення та відповідного засвідчення вчинюваних виконавцем дій, оскільки ним не складено акт, яким би засвідчувався факт відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуте стягнення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволені позову, Київський апеляційний адміністративний суд, дійшов протилежного висновку з посиланням на те, що державним виконавцем вчинено всі необхідні виконавчі дії на виконання вищевказаного виконавчого листа та винесено оскаржувану постанову, із додержанням вимог ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», від 21 квітня 1999 року № 606 - XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень і інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»)

Постанова про повернення виконавчого листа мотивована тим, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Проте, Пленум Вищого адміністративного суду України у своїй постанові від 21 травня 2012 року № 5 Про внесення доповнення до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" зауважив, що виконавці мають право повертати виконавчі документи щодо виконання рішень адміністративних судів про стягнення з пенсійних органів та суб'єктів владних повноважень відповідних виплат лише у разі здійснення державним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, яка узгоджується із статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із поданням про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Відповідач же із поданням про відстрочку виконання рішення у зв'язку з відсутністю у боржника коштів для його виконання до суду не звертався, а отже, ним не вжито усіх можливих вичерпних заходів для виконання судового рішення.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновком Черкаського окружного адміністративного суду щодо протиправності дій державного виконавця, оскільки ним не були виконані усі дії, що передбачені законом та передують винесенню постанови про повернення виконавчого провадження.

Крім того, в порушення приписів ч.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 4.11.2 «Інструкції про проведену виконавчих дій», затвердженої наказом Міністерства Юстиції України № 74/5 від 15.12.1999року, відповідачем не складений відповідний акт, на підтвердження відсутності майна у боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 225, 226, 231 КАС України суд, -

постановив :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області - задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року - скасувати, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 січня 2013 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець