Справа № 6261/12/2070
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 березня 2015 р. № 6261/12/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Зінченка А.В.,

при секретарі - Алавердян Е.А.

за участі представників сторін:

позивача - Андросова А.О.

відповідача - Потапенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Роганська картонна фабрика" до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Роганська картонна фабрика», звернувся до суду з позовом до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення - рішення від 14.05.2012 року № , яким позивачу донараховано податку на додану вартість в розмірі 263991,0 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 59419,25 грн.; №, яким позивачу донараховано податку на прибуток в розмірі 156441,0 грн.; № , яким позивачу зменшено суму від»ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 8783,0 грн. та № , яким позивачу зменшено суму від»ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 342909,0 грн.

Позивач вважає, що зазначені податкові повідомлення-рішення є неправомірними, необґрунтованими, безпідставними через відсутність доказів порушення підприємством податкового законодавства, а тому просить скасувати їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, вказав, що винесені податкові повідомлення-рішення повністю відповідають вимогам діючого законодавства, а тому є законними та обґрунтованими, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №423692, ПАТ "Роганська картонна фабрика" зареєстроване Харківською районною державною адміністрацією Харківської області 13.11.1997 року та перебуває на обліку у Харківській ОДПІ Головного Управління Міндоходів у Харківській області з 02.04.1992 року за №4 та зареєстровано платником податку на додану вартість.

Судом встановлено, що на підставі Наказу ХОДПІ Харківської області ДПС №286 від 12.03.2012 року, виданого згідно плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на 2 квартал 2012 року, та згідно направлень на перевірку №№ 326, 327, 328, 329, 330, 331 від 22.03.2012 року та №7 від 04.04.2012 року співробітниками ХОДПІ Харківської області ДПС в період з 22.03.2012 року по 11.04.2012 року було проведено планову документальну виїзну перевірку ПАТ "Роганська картонна фабрика" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року та валютного законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року.

За результатами перевірки складено акт №134/220-00278830 від 19.04.2012 року, відповідно до якого встановлено порушення: п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість"від 03.04.1997 року №168/97-ВР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №168/97-ВР), п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено податок на додану вартість у розмірі 263911,00 грн. та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 22 -рядок 23) у березні 2011 року у розмірі 8783,00 грн. та п. 5.1, пп. 5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 року №334/94-ВР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, (далі -Закон України №334/94-ВР), п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування по податку на прибуток у розмірі 342909,00 грн. та занижено податок на прибуток на загальну суму 431751,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки 14.05.2012 року ДПІ були винесені податкові повідомлення-рішення № , яким позивачу донараховано податку на додану вартість в розмірі 263991,0 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 59419,25 грн.; №, яким позивачу донараховано податку на прибуток в розмірі 156441,0 грн.; № , яким зменшено суму від»ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 8783,0 грн. та № , яким зменшено суму від»ємного значення об»єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 342909,0 грн.

Підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень послугували висновки ДПІ про те, що в період червень - серпень 2011 року позивач мав взаємовідносини з ПАТ „Коннектор" (код за ) на загальну суму 1426041,32 грн., в тому числі ПДВ 239400,00 грн.

Від Основ'янської МДПІ в м.Харкові було отримано Акт №6579/233/14312275 від 02.12.2011 року про результати проведення позапланової виїзної перевірки ПАТ „Коннектор" щодо документального підтвердження господарських відносин з платником податків ТОВ фірмою „Ліон", їх реальності та повноти відображення в обліку за період лютий 2011 року. Згідно цього Акту, в зв'язку з нереальністю, визнано нікчемним правочин, укладений з ТОВ фірмою „Ліон", і, як наслідок, визнано, що ПАТ „Коннектор" неправомірно відобразило в обліку господарські операції з позивачем, предметом яких був товар, придбаний у ТОВ фірми „Ліон". В зв'язку з цим, відповідач, з огляду на порушення позивачем п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, вважав необхідним збільшити суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 237673,56 грн. Оскільки позивач не сплатив за придбаний в ПАТ „Коннектор" товар, відповідач, згідно п.п.14.1.13 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України вважає, що цей товар було отримано безоплатно, в зв'язку з чим зробив висновок про порушення позивачем п.п.14.1.84 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України та визнав необхідність збільшення валового доходу позивача на загальну суму 1023088,00 грн.

Перевіркою було також встановлено, що в перевіреному періоді, а саме в березні 2011 року, позивач мав взаємовідносини з платником податків ТОВ „Промислова група ДФМ", код за на загальну суму 34210,00 грн., в тому числі ПДВ 5702,00 грн. Листом №1818/7/23-211 від 21.02.2012 року Кременчуцька ОДПІ на адресу відповідача надіслала Акт № 796/23-309/30661533 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ „Промислова група „ДФМ", код за з питань правильності, повноти та нарахування сум податку на додану вартість та податку на прибуток за січень-серпень, жовтень-листопад 2011 року, згідно якого підприємство не знаходиться за юридичною адресою, відповідно до даних ДПС встановлено укладання та виконання цивільно-правових відносин, проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди покупцям переважно за допомогою контрагентів, які не виконують свої податкові зобов'язання. В зв'язку з ненаданням в повному обсязі документів, які підтверджують реальність проведення господарських операцій з цим підприємством, відповідач, встановивши порушення позивачем п.5.1 ст.5, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України №334/94-ВР, визнав завищення позивачем валових витрат, понесених за цією операцією, в розмірі 28508,00 грн., та в порушення п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 5702,00 грн.

Також, в зв'язку з відсутністю належних документів, в зв'язку з порушенням позивачем п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України №334/94-ВР, вважав необхідним збільшити валовий дохід позивача за 1 квартал 2011 року на суму операції 34210,00 грн. Згідно даних перевірки, позивач також мав взаємовідносини з ПП „Агрофірма „Земледар", код за за договором комісії № 1-ЗД/РКФ-201 від 03.11.2010 року. За цим договором ПП „Агрофірма „Земледар" реалізувало на експорт соняшникову олію, яка була придбана у ТОВ УАСП „КАІС" у грудні 2010 року за ціною 3253,9 тис.грн., в тому числі ПДВ 542,3 тис. грн. Цей товар було продано на експорт компанії „Nironex Development. (Limassol) Cyprus", Кипр, за ціною 2802,5 тис. грн., без ПДВ. За надані комісійні послуги ПП „Агрофірма „Земледар" отримала комісійну винагороду в розмірі 113300,00 грн., в тому числі ПДВ 18889,00 грн. В зв'язку з тим, що від проведеної операції ПАТ "Роганська картонна фабрика" отримало збиток в розмірі 564,7 тис. грн., відповідач, встановивши порушення позивачем п.5.1 ст.5 Закону України №334/94-ВР, визнав завищеними валові витрати в розмірі 94447,00 грн. та, визнавши порушення позивачем п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, дійшов до висновку про зменшення податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 18889,00 грн.

При дослідженні наданих матеріалів справи судом встановлено, що 1 серпня 2011 року між ПАТ "Роганська картонна фабрика" та АТ „Коннектор" було укладено договір поставки № 69/11-4.

Цей договір є оплатним, оскільки передбачає обов'язок покупця сплатити повну вартість товару продавцеві на умовах, визначених договором.

Сукд вказує, що згідно пп.14.1.13 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Жодному з цих критеріїв, необхідних для визнання товарів такими, що надані безоплатно, відносини за договором поставки №69/11-4 від 1 серпня 2011 року не відповідають. Тобто, в порушення п.п.14.1.13 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, відповідачем безпідставно визнано наданими безоплатно товари на загальну суму 1023088,00 грн., що поставлені за договором поставки №69/11-4 від 1 серпня 2011 року та безпідставно включено цю суму до складу валового доходу за 3-й квартал 2011 року.

Матеріалами спрви підтверджено, що на виконання зазначеного договору поставки, згідно видаткових накладних № 270 від 29.08.2011 року, №271 від 29.08.2011 року та №324а від 30.09.2011 року на користь ПАТ "Роганська картонна фабрика" було поставлено проволоку БрОЦ Ф3 в кількості 764 кг, проволоку БрБ2 Ф2,5 в кількості 2476 кг, проволоку БрОЦ Ф3,5 в кількості 500 кг, проволоку БрОЦ Ф2,2 в кількості 261 кг на загальну суму 1426041,32 грн., в тому числі ПДВ 237673,00 грн. В підтвердження права на податковий кредит за договором поставки № 69/11-4, АТ „Коннектор" виписало ПАТ "Роганська картонна фабрика" податкові накладні №2902 від 29.08.2011 року, №2903 від 29.08.2011 року, №324а від 30.09.2011 року на суму ПДВ 237673,00 грн.

Товар було надано в розпорядження позивача за місцезнаходженням продавця за місцезнаходженням ПАТ „Коннектор" адресою м.Харків, просп. Гагаріна, 98, та вивезено транспортом позивача згідно товарно-транспортних накладних від 29.08.2011 року та від 30.09.2011 року.

Судом також встановлено, що за додатковою угодою, укладеною між позивачем та ПАТ „Коннектор", було розірвано договір поставки №69/11-4 від 1 серпня 2011 року. За видатковою накладною №83 від 14 березня 2012 року на повернення товарно-матеріальних цінностей та товарно-транспортною накладною від 14 березня 2012 року, товар на загальну суму 1426041,32 грн., в тому числі ПДВ 237673,00 грн. було повернуто ПАТ „Коннектор". В в'язку з цим, позивач, згідно розрахунків №№1-3 від 14.03.2012 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної, зменшив податковий кредит на суму ПДВ 237673,00 грн.

Таким чином, висновки відповідача про донарахування позивачу податку на додану вартість на загальну суму 237673,00 грн. за операцією з постачання товару від ПАТ „Коннектор" за договором поставки №69/11-4 від 01 серпня 2011 року є неправомірними та такими, що порушують вимоги п. 198.2 та 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України.

23 травня 2011 року між ПАТ „Роганська картонна фабрика" та АТ „Коннектор" було укладено договір № 21/11-7 на обробку деталей, згідно якого АТ „Коннектор" зобов'язалось здійснити позивачу роботи з хромування валиків очистителя та термічної обробки шестерні.

Цей договір також є оплатним, його виконання з боку АТ „Коннектор" було оформлено Актом здачі-приймання виконаних робіт від 21 червня 2011 року на суму 10359,59 грн., в тому числі ПДВ 1726,60 грн. В підтвердження права на податковий кредит за цією операцією АТ „Коннектор" виписало ПАТ „Роганська картонна фабрика" податкову накладну №1702 від 17.06.2011 року на суму ПДВ 1726,60 грн.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, та складається з сум податків, нарахованих у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.201.8 ст.201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку. Згідно п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Також судом встановлено, що згідно даних Реєстру платників ПДВ ПАТ "Коннектор" (код за ) було зареєстроване платником ПДВ, його свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ не анульоване.

Згідно 198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Суд вказує, що про фактичне виконання вищезазначених робіт свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні» і п.2.4. ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Крім того, згідно з п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року,товарно-транспортна документація - це комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та заліку виконаної роботи. Під терміном замовник слід розуміти вантажовідправника або вантажоодержувача, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів. При цьому, вантажовідправник - це будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення.

Відповідно до п.п.11.5, 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Відповідачем в акті перевірки було зазначено всі товарно-транспортні накладні на перевезення вантажів автомобільним транспортом згідно яких здійснювалось перевезення і їх наявність не оспорювалась сторонами.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ПАТ „Коннектор" мало право видавати податкові накладні на адресу позивача, а позивачем правомірно враховано суму, зазначену в податкових накладних, у складі податкового кредиту.

Матеріалами справи підтверджено, що 16 березня 2011 року між ПАТ „Роганська картонна фабрика" та ТОВ „Промислова група ДФМ" було укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів № 1603.

Згідно п.1.1 цього договору, Продавець зобов'язується передати у власність покупцю нафтопродукти, марка, кількість та якість яких вказується у додатку до договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов цього договору. Згідно п. 3.1 договору, розрахунки за товар здійснюються у формі 100% передоплати.

На виконання цього договору, згідно накладної №66 від 17.03.2011 року на користь ПАТ „Роганська картонна фабрика" було поставлено парафін нафтовий твердий марки П-2 в кількості 1,62 тн на загальну суму 34210,00 грн., в тому числі ПДВ 5702,00 грн. Згідно платіжних доручень №76 від 29 березня 2011 року, №147 від 25 березня 2011 року, №2158 від 16 березня 2011 року, поставлений товар було повністю оплачено позивачем.

Товар було перевезено за рахунок продавця згідно товарно-транспортної накладної від 17 березня 2011 року та надано в розпорядження позивача за його місцезнаходженням.

Як встановлено судом та вбачається з наданих позивачем накладних передачі сировини та матеріалів зі складу на друкарську дільницю та звітів з витрат матеріалів справи, поставлений ТОВ „Промисловою групою „ДФМ" парафін був використаний позивачем у його господарській діяльності з метою виготовлення одного з видів продукції -паперу парафінованого.

Таким чином, в порушення пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 та пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України №334/94-ВР відповідачем не визнані валові витрати з придбання парафіну у ТОВ „Промислова група „ДФМ" в 1-му кварталі 2011 року в сумі 28510,00 грн., та включено вартість придбаного товару з ПДВ до складу валових доходів у сумі 34210,00 грн..

В підтвердження права на податковий кредит за операцією з поставки товару за договором купівлі-продажу нафтопродуктів №1603 від 16 березня 2011 року, ТОВ „Промислова група „ДФМ", згідно вимог п. 198.2 та 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, виписало ПАТ „Роганська картонна фабрика" податкові накладні на суму ПДВ 5702,00 грн., які позивачем використано з метою засвідчення права на податковий кредит.

Згідно даних Реєстру платників ПДВ ТОВ „Промислова група „ДФМ" (код за ) було зареєстроване платником ПДВ, його свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ № 23551553 було анульоване за ініціативою податкового органу лише 17.11.2011 року, тобто - після здійснення операцій з позивачем. Отже, відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, на момент здійснення ТОВ „Промислова група „ДФМ" мало право видавати податкові накладні на адресу позивача, а позивачем правомірно враховано суму, зазначену в податкових накладних, у складі податкового кредиту.

З огляду на надану відповідачем довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про місцезнаходження ТОВ „Промислова група „ДФМ" підтверджені належним чином, тобто підприємство проводить свою діяльність за місцем зареєстрованої юридичної адреси.

Також суд вважає, що подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не позбавляє правового значення податкових накладних, виданих до анулювання.

Відповідно до п.36.5 ст.36 Податкового кодексу України, платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Ця відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Законом не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів. Разом з цим, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Матеріалами справи підтверджено факт здійснення господарських операцій між ТОВ „Промислова група „ДФМ" та позивачем в березні 2011 року та встановлено відповідність даних податкових накладних фактичним обставинам. За результатами дослідження матеріалів справи, судом не встановлено у позивача наміру отримати за вищевказаними договором купівлі - продажу інший результат, ніж придбання товару. Досліджуючи наявні в матеріалах справи документи, суд відзначає, що вони не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Судом встановлено, що 03.11.2010 року між ВАТ „Роганська картонна фабрика" та ПП „Агрофірма „Земледар" було укладено договір комісії №1-ЗД/РКФ-2010, згідно умов якого комісіонер зобов'язався здійснити від свого імені продаж на експорт соняшникової олії, що належить комітенту.

В податковому обліку вартість витрат комісіонера була включена до складу витрат на придбання товарів робіт, послуг на загальну суму 94447 грн.: в т. ч. у 1 кв. 2011р у сумі 94447 грн., Сума ПДВ з вартості витрат комісіонера була включено до складу податкового кредиту на загальну суму 18889 грн.: в т. ч.:у січні 2011р. у сумі 15808 грн., у серпні 2011р. у сумі 117 грн., у вересні 2011р. у сумі 2964 грн.

Відповідно до п. 2 «Права та обов'язки сторін» договору комісії №1-ЗД/РКФ - 2010 від 2010р. визначені обов'язки комісіонера. Відповідно до отриманих звітів комісіонера та з» шифровок витрат комісіонера, встановлено, що ПП «Агрофірма Земледар» понесла транспортно-експедиційні витрати, витрати на сплату акцизного збору, витрати на перерахунок грошових коштів - адресу комітента, витрати на оформлення вантажно-митної декларації.

Суд зазначає, що ПП «Агрофірма Земледар» реалізувало на експорт олію соняшникову, яка була придбана ПАТ «РКФ» у УАСП ТОВ «КАІС», 20023279, у грудні 2010 року за ціною 3253,9 тис. грн., в т.ч. ПДВ 542,3 тис. грн. Розрахунки за олію проводились у безготівковій формі через розрахунковий рахунок на суму 3253,9 тис. грн. Між ПАТ «РКФ» та УАСП ТОВ «КАІС» заборгованість відсутня.

Розрахунки із постачальником за придбані товари не проводились, тобто станом на 31.12.2011 р. АТ «РКФ» має кредиторську заборгованість по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки із постачальниками» яка складає 1 426 041,32 грн.

Судом встановлено, що ПАТ «РКФ» через комісіонера реалізує олію соняшникову на експорт „Nironex Development. (Limassol) Cyprus" контракт № ZD-NX-02 від 5 листопада 2010 року, за ціною 2802,5 тис. грн., без ПДВ.

Від реалізації олії соняшникової через договір комісії ПАТ "РКФ" понесла наступні витрати: вартість товару у розмірі 3253,9 тис. грн., в т.ч. сума ПДВ у розмірі 542,3 тис. грн. витрати комісіонера у розмірі 113,3 тис. грн. в т.ч. сума ПДВ 18,9 тис. грн. Дохід від реалізації олії складає 2802,5 тис, грн., без ПДВ.

Збиток від проведеної операції складає 564,7 тис, грн., в т.ч. сума ПДВ 542,3 тис, грн. з вартості придбаної олії соняшникової та витрат комісіонера 113,3 тис, грн.

Суд зазначає, що відповідно до п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств" господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною,постійною та суттєвою.»

Така відсутність обґрунтованості розумних економічних або інших причин (ділової мети) є підставою для створення умов, за яких вищезазначений платник податків мав намір не одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а мав намір виключно чи переважно сформувати «штучні» залові витрати, тим самим нанести шкоду державі та суспільству.

Витрати, господарський (економічний) зміст яких є не обґрунтованим, не повинні відноситись на результати саме господарської діяльності платника податків, оскільки відсутні обставини витрат, заснованих на компенсації вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності, що визначені у Законі Україні " Про оподаткування прибутку підприємств" валовими витратами.

Суд вказує, що спірна сума, віднесена підприємством до валових витрат, не є компенсацією вартості товару (робіт, послуг), втратами у підприємницької діяльності підприємства та не містить ознак отримання прибутку від укладання такої угоди (від отримання таких послуг).

Розумні економічні причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект за результатами підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок не обґрунтованого завищення валових витрат. Намір одержати доход лише в зазначений спосіб, без здійснення реальної господарської діяльності, не можна розглядати як самостійну ділову мету.

З наведеного вбачається, що укладені даною особою вищевказані правочини не обумовлені наявністю об'єктивно існуючої потреби в організації господарської діяльності в розумінні п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», бо відсутні розумні економічні або інші причини ( як - то ділова мета) укладених правочинів.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем необґрунтовано завищено валові витрати.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

А згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень лише частково довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача частково правомірними та такими, що частково ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином частково обґрунтовані, частково підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають частковому задоволенню, а заперечення відповідача суд частково відхиляє як безпідставні і такі, що частково суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, 167, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Роганська картонна фабрика" до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби № від 14.05.2012 року в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби № від 14.05.2012 року в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 248462 грн.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби № від 14.05.2012 року в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 304521, 25 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Постанова в повному обсязі виготовлена 20 березня 2015 року.

Суддя А.В. Зінченко