Справа № 801/1624/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року м. Київ К/800/51035/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Феодосійської об'єднаної державної податкової інспекції Автономної Республіки Крим Державної податкової служби (далі - ДПІ) на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 20 травня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Феодосійський морський торговельний порт» (далі - Підприємство) до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2007 року Підприємство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № 001219//0, № 001220//0 від 30.11.2007 року.

Зазначило, що при здійсненні перевірки ДПІ не були враховані положення діючого законодавства на час виникнення спірних правовідносин та необґрунтовано зроблені висновки про порушення вимог Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

21 травня 2009 року постановою Господарського суду Автономної Республіки Крим, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2010 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення ДПІ від 30.11.2007 року № 001219//0 в частині донарахування частини прибутку державних не корпоратизованих підприємств, що підлягає сплаті до Державного бюджету України, у розмірі 414 280,00 грн., а також № 001220//0 в частині донарахування авансових внесків з податку на прибуток, нарахованих на суму дивідендів, у розмірі 106 323,51 грн. - основного платежу, 31 893,18 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

21 січня 2013 року ухвалою Вищого адміністративного суду України постанова Господарського суду Автономної Республіки Крим від 21 травня 2009 року та ухвала Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2010 року скасовані, адміністративна справа була направлена до Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим на новий розгляд.

20 травня 2013 року постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року, позов задоволено частково.

Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення - рішення ДПІ від 30.11.2007 року № 001219//0 в частині податкового зобов'язання з податку на прибуток, у розмірі 404 450,00 грн., № 001220//0 в частині податкового зобов'язання з податку на прибуток, у розмірі 135 249,26 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 20 травня 2013 року та ухвали Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 19.11.2007 року ДПІ була здійснена документальна невиїзна перевірка Підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.01.2006 року до 30.06.2007 року, за наслідками якої того ж дня був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Підприємство у порушення вимог п. 1.9, пп. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. 67 Закону України № 3235-ІУ від 20.12.2005 року «Про державний бюджет України на 2006 рік», ст. 63 Закону України № 489-У від 19.12.2006 року «Про державний бюджет України на 2007 рік» занизило суми дивідендів за 2006 рік, у розмірі 236,63 тис.грн., (у тому числі за 1 квартал 2006 року - 105,26 тис.грн., 1 півріччя 2006 року - 17,6 тис.грн., 3 квартал 2006 року - 70,04 тис.грн.), за 1 півріччя 2007 року, у розмірі 216,45 тис.грн. (за 1 квартал 2007 року - 5,66 тис.грн.), а також у порушення пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України № 283/97-ВР від 22.05.1997 року «Про оподаткування прибутку підприємств» занизило суми авансових внесків з податку на прибуток, нарахованих на суму дивідендів, у розмірі 115 774,63 грн., у тому числі за 2006 рік - 58 907,75 грн., (за 1 квартал 2006 року - 26 314,75 грн., 1 півріччя 2006 року - 4 400,25 грн., 3 квартал 2006 року - 17 505,25 грн.), за 1 півріччя 2007 року - 56 866,88 грн. (у тому числі зависило авансові внески з податку на прибуток, нарахованих на суму дивідендів, у розмірі 1 415,37 грн.).

30 листопада 2007 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення № 001219//0 щодо визначення Підприємству суми податкового зобов'язання, у розмірі 448 150,00 грн., № 001220//0 про визначення суми податкового зобов'язання, у розмірі 167 602,32 грн., у тому числі 114 791,01 грн. - основного платежу, 52 811,31 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платниками податку з числа резидентів є суб'єкти господарської діяльності, бюджетні, громадські та інші підприємства, установи та організації, які здійснюють діяльність, спрямовану на отримання прибутку.

Згідно з п. 3.1 ст. 3 цього Закону об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду на суму валових витрат платника податків та суму амортизаційних відрахувань.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду. До складу валового доходу включаються, зокрема, загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), доходи від операцій, передбачених ст. 7 зазначеного закону (пп. 4.1.1 та пп. 4.1.3).

Згідно з ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовими витратами виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.6.1 п. 5.6 ст. 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених п. 5.3-5.7 цієї статті.

З урахуванням норм п. 5.3 цієї статті до складу валових витрат платника податку відносяться витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на виплату авторських винагород та виплат за виконання робіт (послуг), згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-які інші виплати в грошовій або натуральній формі, встановлені за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування).

Згідно з ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У акті перевірки ДПІ зазначила, що Підприємство зависило амортизацію у зв'язку з безпідставним збільшенням балансової вартості портального крана «Сокіл Україна» на суму винагороди за комерційне представництво за договором № ДО-273 від 18.02.2004 року, укладеним з ДО «Укрморпорт» - комерційним представництвом всіх портів.

Згідно з висновком акту № 050/918 від 12.09.2007 року щодо ревізії господарських операцій Підприємства за період з 1.01.2006 року до 1.07.2007 року, Підприємство у порушення вимог п. 8 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999 року (далі - Положення), в якому визначено, що первісна вартість об'єкта основних засобів складається з витрат, безпосередньо пов'язаних з доведенням основних засобів до стану, у якому вони придатні для використання із запланованою метою, до первинної вартості крану «Сокіл-Україна» за інвентарним № 3543 включено винагороду за комерційне представництво, у розмірі 400 тис.грн. Дана операція призвела до завищення вартості активів на 400 тис.грн. та внаслідок цього зайвого нарахування амортизації, у розмірі 26,66 тис.грн., у тому числі за 2006 рік -16,66 тис.грн., 1 півріччя 2007 року - 10,0 тис.грн.

Відповідно до п. 9.1 Положення 16 «Витрати» не визначаються витратами та не включаються до звіту про фінансові результати платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала, тощо.

На підставі договору комерційного представництва № ДО-273 від 18.02.2004 року, укладеного ДО «Укрморпорт» з рядом морських торгових портів України, у тому числі з Підприємством, об'єднання «Укрморпорт» є комерційним представником усіх портів.

Згідно з п. 1.3 зазначеного договору комерційне представництво - це здійснення об'єднанням за дорученням підприємств впровадження та набуття науково-технічних розробок та нових технологій, набуття основного виробничого обладнання для підприємства, а також розширення та модернізації їх виробничої інфраструктури від свого імені та за рахунок підприємства.

За здійснення юридичних дій договором передбачено сплату об'єднанню винагороди в розмірі 3 % від загальної суми перерахованих коштів.

Підприємством сплачено комерційному представнику винагороду за придбання для нього портального крану «Сокіл-Україна» на суму 480 000, 00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 8. Положення 7 «Основні засоби» первісна вартість об'єкта основних засобів складається з таких витрат: суми, що сплачують постачальникам активів та підрядникам за виконання будівельно - монтажних робіт (без непрямих податків); реєстраційні збори, державне мито та аналогічні платежі, що здійснюються у зв'язку з придбанням (отриманням) прав на об'єкт основних засобів; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв'язку з придбанням (створенням) основних засобів (якщо вони не відшкодовуються підприємству); витрати зі страхування ризиків доставки основних засобів; витрати на транспортування, установку, монтаж, налагодження основних засобів; інші витрати, безпосередньо пов'язані з доведенням основних засобів до стану, у якому вони придатні для використання із запланованою метою.

Винагорода за надані послуги з комерційного представництва не входить до переліку витрат, з яких складається первісна вартість об'єкта основних засобів.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що Підприємство необґрунтовано включило до первісної балансової вартості суми, сплаченої на користь комерційного представника, винагороди за здійснення послуг комерційного представництва - придбання за дорученням Підприємства портового крану.

Сума донарахування частини прибутку (доходу) господарськими організаціями, державними казенними підприємствами та їх об'єднаннями і дочірніми підприємствами, а також акціонерними, холдинговими компаніями та іншими суб'єктами господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки, акції, паї (дивіденди) за даним порушенням складає 9 830,00 грн.

Щодо висновків ДПІ про завищення витрат порту з нарахування резерву відпусток слід зазначити наступне.

Згідно з п. 1.9 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» дивіденд - платіж, який здійснюється юридичною особою - емітентом корпоративних прав чи інвестиційних сертифікатів на користь власника таких корпоративних прав (інвестиційних сертифікатів) у зв'язку з розподілом частини прибутку такого емітента, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку. До дивідендів прирівнюється також платіж, який здійснюється державним некорпоратизованим, казенним чи комунальним підприємством на користь відповідно держави або органу місцевого самоврядування у зв'язку з розподілом частини прибутку такого підприємства, платіж, який виплачується власнику сертифіката фонду операцій з нерухомістю в результаті розподілу доходу фонду операцій з нерухомістю. При цьому наявність чи відсутність прибутку, розрахованого згідно з правилами податкового обліку, не може впливати на прийняття чи неприйняття рішення щодо нарахування дивідендів.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» у 2006 році господарські організації, зокрема, державні підприємства та їх об'єднання, сплачують у Державний бюджет України частину прибутку (доходу). Норматив відрахувань державними підприємствами частини прибутку у загальний фонд Державного бюджету на 2006 рік був встановлений постановою Кабінету міністрів України № 678 від 17.05.2006 року у розмірі 50% прибутку, розрахованого згідно Положення (стандарту) бухгалтерського обліку. На 2007 рік такий норматив був встановлений ст. 63 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» у розмірі 15%.

Згідно з ч.,ч. 1, 2 ст. 6 Закону України № 996-ХIV від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» державне регулювання бухгалтерського обліку та фінансової звітності в Україні здійснюється з метою створення єдиних правил ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, які є обов'язковими для всіх підприємств та гарантують і захищають інтереси користувачів. Регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється Міністерством фінансів України, яке затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Відповідно до п. 13 Положення 11 «Зобов'язання» забезпечення створюються для відшкодування наступних (майбутніх) операційних витрат, зокрема на виплату відпусток працівникам.

Згідно з п.,п. 1, 8 ст. 75 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство зобов'язане, зокрема, складати і виконувати річний та з поквартальною розбивкою фінансовий план на кожен наступний рік. Державні комерційні підприємства утворюють за рахунок прибутку (доходу) спеціальні (цільові) фонди, призначені для покриття витрат, пов'язаних з їх діяльністю.

Відповідно до п. 7 Положення 26 «Виплати працівникам» виплати за невідпрацьований час, що підлягають накопиченню, визнаються зобов'язанням через створення забезпечення у звітному періоді.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що термін «Виплати за невідпрацьований час, що підлягають накопиченню» визначено у п. 3 зазначеного Положення 26 і визначається як виплати за невідпрацьований час, право на отримання яких працівником може бути використано в майбутніх періодах.

Згідно з до п. 2 Положення 26 «Виплати працівникам» норми цього положення застосовуються роботодавцями, підприємствами, організаціями, іншими юридичними особами незалежно від форм власності.

Підприємство правомірно нарахувало резерви відпусток, що відображені у строчці «Витрати на оплату праці» за 2006 рік на загальну суму - 15600,0 тис.грн., у строчці «Відрахування соціальні заходи» за 2006 рік на загальну суму - 5840,0 тис.грн., у 2007 році у строчці 002 Додатку 1 «Елементи операційних затрат» на загальну суму - 17600,0 тис.грн. та у строчці 003 зазначеного додатку на загальну суму 6510,0 тис.грн.

Сума донарахування частини прибутку (доходу) Підприємства, як державному підприємству, повинна складати 404 450,00 грн.

Таким чином, податкове повідомлення - рішення ДПІ № 001219//0 від 30.11.2007 року підлягає скасуванню в сумі 404 450,00 грн. В іншій частині зазначене податкове повідомлення - рішення є обґрунтованим та підлягає сплаті (у розмірі 43 700,00 грн.).

Відповідно до пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України № 283/97-ВР від 22.05.1997 року «Про оподаткування прибутку підприємств» емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок по податку на прибуток у розмірі 25%, яка нарахована на суму дивідендів, які належать до сплати, без зменшення суми такої виплати на суму податку. Вказаний авансовий платіж повинен бути внесений до бюджету до, або одночасно з виплатою дивідендів. Це правило також розповсюджується на державні не корпоратизовані підприємства.

Згідно з пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України № 2181 від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Таким чином, сума штрафу обраховується від суми недоплати (заниження податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, але з встановленням граничного розміру таких штрафних (фінансових) санкцій: максимального (п'ятдесяти відсотків) та мінімального (десять неоподаткованих мінімумів доходів громадян).

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 цього Закону податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків заплатити в бюджет або державні цільові фонди відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Інструкцією про порядок застосування і стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України №110 від 17.03.2001 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 року за №268/5459 (яка діяла в період виникнення спірних правовідносин) визначено, що недоплата - це заниження суми податкового зобов'язання за відповідні базові податкові (звітні) періоди (п. 2.8 п. 2).

У разі коли за даними документальних перевірок результати діяльності платника податків свідчать про заниження суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях, і контролюючий орган виявляє суму недоплати платника податків, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми недоплати та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули (підпункт 6.1.3 пункту 6 Інструкції про порядок застосування і стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби).

Якщо за результатами перевірки виявлено в окремих податкових періодах суми недоплат, то за кожний з таких податкових періодів нараховуються штрафні (фінансові) санкції у порядку та в розмірах, визначених цим пунктом.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що податкове повідомлення - рішення ДПІ №001220//0 від 30.11.2007 року підлягає скасуванню в частині нарахування авансових внесків з податку на прибуток, нарахованих на суму дивідендів, у розмірі 103 866,01 грн., та застосування штрафних (фінансових) санкцій, у розмірі 31 383,25 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Феодосійської об'єднаної державної податкової інспекції Автономної Республіки Крим Державної податкової служби відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 20 травня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.