Справа № 809/367/15
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Справа № 809/367/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання Ферштей А.М.

прокурорів: Ворох А.В., Баланюка Б.П.

представника позивача: Сворак В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Прокурора Тисменицького району Івано-Франківської області в інтересах Держави в особі Тисменицької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 146158,06 грн., -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2015 року Прокурор Тисменицького району Івано-Франківської області звернувся до суду в особі Тисменицької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (надалі - позивач) з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 146158,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем добровільно не погашено податковий борг, що виник у зв'язку з узгодженням грошових зобов'язань з: податку на доходи фізичних осіб в розмірі 35476,25 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення № від 15.10.2014 року та самостійно задекларованих зобов'язань в декларації за 2013 рік; податку на додану вартість в розмірі 38799,12 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення № від 15.10.2014 року; заборгованість з єдиного внеску, що складається з штрафних санкцій в розмірі 5234,21 грн. на підставі рішення № від 15.10.2014 року, та самостійного задекларованих зобов'язань, виставлених до оплати у вимозі № від 15.10.2014 року на суму 60761,40 грн.

В судовому засіданні прокурори та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та доповненнях до неї. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання втретє поспіль не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомила. При цьому, суд вказує на те, що згідно частини 4 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України повістка вважається врученою й у разі її вручення під розписку будь-кому з повнолітніх членів сім'ї адресата, який проживає з ним. Як пояснив в судовому засіданні прокурор Тисменицької прокуратури Баланюк Б.П., ним на виконання вимог протокольної ухвали суду від 03.03.2015 року особисто вручено судову повістку під розписку зятю ОСОБА_2 ОСОБА_4, якому роз'яснено його обов'язок щодо негайного повідомлення про судову повістку відповідача. За таких обставин, суд вважає, що відповідача належним чином повідомлено про дату й час проведення даного судового засідання.

Відповідач своїм правом на подання заперечень проти позову не скористалася.

Згідно вимог ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми процесуального закону, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності в судовому засіданні відповідача чи її представника на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши пояснення прокурорів, представника позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 14.08.1998 року зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо відповідача станом на 15.09.2014 року. Відповідач 27.08.1998 року взята на облік Тисменицькою об'єднаною Державною податковою інспекцією як платник податків і зборів (а.с.31-33). 25.09.2014 року проведено Державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за її рішенням, що підтверджується довідкою Тисменицької ОДПІ № 808/10/110 від 24.02.2015 року.

Згідно частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з статтею 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Пунктом 38.2 статті 38 Податкового кодексу України передбачено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Згідно підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Абзацом 2 підпункту 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 Податкового кодексу України передбачено, що державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання.

За таких обставин та норм права, суд вважає, що припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2 не припинило податкових зобов'язань відповідача, які виникли під час здійснення нею підприємницької діяльності, а тому стягнення заборгованості з вказаних зобов'язань може бути предметом судового позову контролюючого органу до фізичної особи.

Податок на доходи фізичних осіб, податок на додану вартість, які є предметом стягнення за даним адміністративним позовом, відповідно до підпункту 9.1.2., 9.1.3. пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України належать до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкові платежі).

Відповідач згідно пункту 162.1 статті 162 та підпункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України була платником податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до облікових даних ОСОБА_2, відповідачем допущено заборгованість зі сплати податків та зборів, а саме:

- з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 37941,89 грн., що виник на підставі податкового повідомлення-рішення № від 15.10.2014 року та на підставі самостійно задекларованих грошових зобов'язань згідно декларації про майновий стан та доходи на 2013 рік;

- з податку на додану вартість в розмірі 38799,12 грн., що виник на підставі податкового повідомлення-рішення № від 15.10.2014 року;

- з єдиного внеску в розмірі 69586,97 грн., в тому числі штрафних санкцій в розмірі 5234,21 грн. нарахованих рішенням за № від 15.10.2014 року, та самостійно задекларованих зобов'язань в розмірі 64352,76 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки) були направлені відповідачу супровідним листом № 2803/10/09-13-17-491/1131 від 15.10.2014 року, та отримані відповідачем 18.10.2014 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Окрім цього, в Єдиному державному реєстрі судових рішень, розміщеному на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за адресою: http://reyestr.court.gov.ua/, немає судових рішень за фактом оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень № , № від 15.10.2014 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 15.10.2014 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 15.10.2014 року.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За змістом пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Приписами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно норм, викладених в абзацах 1-3 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її плату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Абзацом 4 частини 14 цієї статті Закону передбачено, що порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Оскільки відповідачем не була порушена процедура адміністративного оскарження зобов'язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями № та № від 15.10.2014 року, адміністративного оскарження рішення про застосування штрафних санкцій № від 15.10.2014 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № від 15.10.2014 року, їх оскарження до суду, то суд в цій адміністративній справі дійшов висновку про те, що визначені позивачем відповідачу зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 140270,98 грн. є узгодженими та є боргом відповідача перед Державою. Доказів протилежного суду відповідно до ст. 33 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не подано.

Відповідно до норми підпункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підставі пункту 59.4 статті 59 Кодексу надсилались (вручено) відповідачу податкові вимоги форми «Ф» № 2008-25 від 05.11.2014 року на суму 76294,75 грн. та № 1976-25 від 04.11.2014 року на суму 64352,76 грн., які отримані відповідачем, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення 07.11.2014 року. Відповідач згадані податкові вимоги не оскаржувала.

Заборгованість відповідача в сумі 146158,06 грн. підтверджується довідкою про стан розрахунку з бюджетом станом на 10.03.2015 року та витягами зі зворотного боку облікових карток платника - відповідача у справі.

Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідач суду не подала. Судом таких обставин не встановлено.

Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Враховуючи те, що відповідачем не сплачено самостійно борг в сумі 146158,06 грн., то суд вважає обґрунтованим стягнення вказаної заборгованості за рішеннями суду.

Таким чином, адміністративний позов Прокурора Тисменицького району Івано-Франківської області, поданий в інтересах Держави в особі Тисменицької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 146158,06 грн. належить задовольнити повністю.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (код НОМЕР_5, місце проживання: 77400, АДРЕСА_1) в дохід Державного бюджету податковий борг з податку на доходи з фізичних осіб та податку на додану вартість в сумі 76571 (сімдесят шість тисяч п'ятсот сімдесят одну) гривню 09 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (код НОМЕР_5, місце проживання: 77400, АДРЕСА_1) на користь Тисменицької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області заборгованість з єдиного внеску в сумі 69586 (шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот вісімдесят шість) гривень 97 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 16.03.2015 року.