Справа № 817/2732/14
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:Зарудяна Л.О.
УХВАЛА

іменем України

"18" березня 2015 р. Справа № 817/2732/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Зарудяної Л.О.

суддів: Іваненко Т.В.

Охрімчук І.Г.,

при секретарі Ковальчук А.О. ,

за участю представника відповідача Марахинця М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Корецький держспецлісгосп" на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "28" листопада 2014 р. у справі за позовом Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Корецький держспецлісгосп" до Гощанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Корецький держспецлісгосп" звернулося до суду з адміністративним позовом до Гощанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.08.2014 року № та №.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.11.2014 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Стягнуто з Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство" Корецький держспецлісгосп" на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1644,30 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач у справі подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись, зокрема на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне та необ"єктивне дослідження доказів по справі, просить оскаржену постанову скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права, дослідивши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що відсутні підстави для її задоволення з огляду на таке.

Судом попередньої інстанції встановлено, що ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" зареєстроване в якості юридичної особи та перебуває на обліку як платник податків у Гощанській ОДПІ (а.с. 9-13).

Гошанською ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, сплати єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, результати якої оформлено актом від 01.08.2014 року №376/22-50/33167776 (а.с. 14-33).

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

-№ від 15.08.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 60893,50 грн., в тому числі 49929,00 грн. за основним платежем та 10964,50 грн. штрафу (а.с. 34);

-№ від 15.08.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 30038,91 грн., в тому числі 8828,57 грн. за основним платежем та 21210,34 грн. штрафу (а.с. 35);

В основу податкових повідомлень-рішень покладено висновки органу доходів і зборів про порушення платником податків вимог:

-п. 44.5, п. 44.6 ст. 44, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, а також ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 219, ч. 1-2 ст. 799 Цивільного кодексу України, яке призвело до заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 49929,00 грн., а саме за 2-4 квартали 2011 року на суму 28000,00 грн., за 2012 рік на суму 12882,00 грн., за 2013 рік на суму 9047,00 грн.;

-пп. 14.1.47, пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.17 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, пп. 165.1.9 п. 165.1 ст. 165, ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1, пп. 168.4.1, пп. 168.4.2 п. 168.4 ст. 168, пп. "а" п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, яке призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 8828,57 грн., а саме за березень 2012 року на суму 697,12 грн., за 2012 рік на суму 3514,17 грн., за 2013 рік на суму 4617,28 грн.;

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржені податкові повідомлення-рішення, діяв на підставі, в межах власних повноважень та у спосіб, встановлений Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, інших витрат, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку та витрати банківських установ.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

В свою чергу, в силу вимог ст. 1, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, факт здійснення якої фіксується первинними документами.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальну зміну майнового стану суб'єкта господарювання, яка фіксується шляхом складення контрагентами первинних документів.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Пунктом 44.5 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що в разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Положення аналогічного характеру закріплені в абзаці 2 підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, якою визначено порядок підтвердження витрат.

Пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що в разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що в ході проведення перевірки ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" не було надало первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року. Більше того, ні після проведення перевірки, ні в ході судового розгляду даної справи, такі документи позивачем надані не були.

В акті перевірки зазначено, що зазначені документи викрадені з підприємства.

На запит Гощанської ОДПІ №94/655/22-24 від 18.07.2014 року ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" надало довідку Корецького РВ УМВС України в Рівненській області від 17.06.2014 року №5912-2734, згідно якої крадіжка бухгалтерських документів за 2005-2011 роки з території адмінприміщення підприємства станом на 17.06.2014 року не розкрита.

Заява ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" про крадіжку бухгалтерських документів за 2005-2011 роки була зареєстрована в журналі ЄО Корецького РВ УМВС 15.05.2013 року за №892 (а.с. 84).

Отже, ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" як платником податків, не виконано обов'язок, встановлений пунктом 44.5 статті 44 Податкового кодексу України, щодо письмового повідомлення Гощанської ОДПІ у п'ятиденний строк з дня втрати відповідних документів про вказану обставину та не відновлено такі документи.

Тому, відсутність цих документів на момент проведення перевірки, дала органу доходів і зборів обґрунтовані підстави для застосування положень пункту 44.6 статті 44, абзацу 2 підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, згідно якої вважається, що такі документи були відсутні у позивача і на час складення податкової звітності, а задекларовані витрати не є належним чином підтвердженими та не можуть включатися до складу витрат за відповідний податковий період.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що висновки органу доходів і зборів про заниження платником податків податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 2-4 квартали 2011 року на суму 28000,00 грн. є обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення № від 15.08.2014 року в частині збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 28000,00 грн. є правомірним (аналогічною є і позиція суду першої інстанції).

Крім того, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ст. 799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2010 року між ОСОБА_6 (Орендодавець) та ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" (Орендар) було укладено договір оренди автомобіля марки ВАЗ 2107, державний № НОМЕР_1, 2005 року випуску (а.с. 85-86).

Вказаний договір укладено в простій письмовій формі, нотаріально не посвідчено.

У пунктах 4.1-4.2 сторонами погоджено, що строк оренди автомобіля встановлюється до 02.09.2011 року. Якщо жодна зі сторін до 02.09.2011 року не заявить про наміри припинити даний договір, строк оренди автомобіля продовжується на такий самий період.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що орендна плата не сплачується.

Витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів та запчастин для утримання даного автомобіля у загальній сумі 67865,98 грн. позивачем включено до складу витрат, а саме в сумі 28228,45 грн. за 2012 рік, в сумі 39637,53 грн. за 2013 рік (а.с. 94-107, 133-149).

Суд першої інстанції також встановив, що ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" було включено до складу витрат витрати у загальній сумі 39916,44 грн., а саме в сумі 33115,80 грн. за 2012 рік, в сумі 6800,64 грн. за 2013 рік, на придбання паливно-мастильних матеріалів та запчастин для утримання іншого орендованого транспортного засобу - автомобіля марки CHEVROLET LACETTI, державний № НОМЕР_2, 2006 року випуску (а.с. 94-107, 133-149).

В акті перевірки зазначено, що платником податків договору оренди вказаного автомобіля до перевірки надано не було (ст. акту 10).

Отже, як вважає судова колегія, надані ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" до перевірки документи, які стали підставою для формування витрат, не можуть вважатись первинними у в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року та не дозволяють з'ясувати реальність вчинення цих господарських операцій.

Слід зазначити про безпідставність доводів позивача щодо надання ним: додатку №1 до договору оренди автомобіля від 02.09.2010 року, укладеного з ОСОБА_6, яким вказаний договір розірвано, та договорів від 01.09.2010 року, від 04.04.2011 року на відповідальне зберігання позивачем автомобілів марки ВАЗ 2107, державний № НОМЕР_1, 2005 року та марки CHEVROLET LACETTI, державний № НОМЕР_2, 2006 року випуску, на стадії розгляду органом доходів і зборів заперечень на акт перевірки (а.с. 38-45).

Пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України визначено, що в разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

У разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта перевірки, контролюючий орган зобов'язаний повідомити такого платника податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Участь керівника відповідного контролюючого органу (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником контролюючого органу (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Апеляційний суд наголошує, що акт перевірки від 01.08.2014 року №376/22-50/33167776 отриманий ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" 04.08.2014 року.

06.08.2014 року платником податків надано заперечення на акт перевірки, до яких не було долучено жодних документів та в яких не зазначено про існування додатку №1 до договору оренди автомобіля від 02.09.2010 року, укладеного з ОСОБА_6 та договорів про відповідальне зберігання від 01.09.2010 року, від 04.04.2011 року.

13.08.2014 року платника податків повідомлено, що розгляд його заперечень відбудеться 14.08.2014 року. Разом з тим, 15.08.2014 року Гощанською ОДПІ отримано додаткові заперечення на акт перевірки, датовані 12.08.2014 року, до яких долучено додаток №1 до договору оренди автомобіля від 02.09.2010 року, укладеного з ОСОБА_6 та договори про відповідальне зберігання від 01.09.2010 року, від 04.04.2011 року (а.с. 118-125).

Відтак, додаткові заперечення та описані документи на підтвердження правомірності формування витрат надані платником податків з порушенням строків, визначених Кодексом.

Тому, як правильно зазначив окружний суд, неврахування органом доходів і зборів цих додаткових заперечень та доданих до них документів при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень не свідчить про вихід відповідача за межі власних повноважень та не суперечить вимогам закону.

З огляду на положення пункту 44.6 статті 44, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України вважається, що такі документи були відсутні у платника податків на час складення податкової звітності, а до складу витрат включено витрати не підтверджені належним чином складеними первинними документами.

Крім того, відповідно до пп. 14.1.32 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідальне зберігання - це господарська операція, що здійснюється платником податків і передбачає передачу згідно з договорами схову матеріальних цінностей на зберігання іншій фізичній чи юридичній особі без права використання у господарському обороті такої особи з подальшим поверненням таких матеріальних цінностей платнику податків без зміни якісних або кількісних характеристик.

Згідно з пп. 14.1.191, пп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України операції з надання товарів у межах договорів відповідального зберігання (схову) не вважаються продажем товарів та не надають права розпоряджатись такими товарами як власнику.

Підпунктами 153.4.1, 153.4.2 пункту 153.4 статті 153 Податкового кодексу України визначено, що доходи та витрати на залучення майна на підставі договорів відповідального зберігання (схову) не включаються до складу доходів та витрат, які мають вплив при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств.

З огляду на вищевказане є обґрунтованими висновки органу доходів і зборів про заниження платником податків податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 107782,00 грн., в тому числі за 2012 рік на 61344,00 грн., за 2013 рік на 46438,00 грн., а податкове повідомлення-рішення № від 15.08.2014 року в частині збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 32557,50 грн. є правомірним.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною у відповідності до вимог ст. 137, на підставі документів, зазначених у п. 135.2 цієї статті, та складаються з доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до п. 135.4 цієї статті та інших доходів, які визначаються відповідно до п. 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у п. 135.3 цієї статті та у ст. 136 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Підпунктом 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України передбачено, що вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

В свою чергу, підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що безнадійна заборгованість - це заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 31.12.2013 року за даними бухгалтерського обліку по рахунку 361 "Розрахунки із покупцями" ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" рахувалась прострочена кредиторська заборгованість в сумі 1778,50 грн. по контрагенту - фізична особа-підприємець ОСОБА_7 (а.с. 108, 164-169).

Проте, позивачем не було включено до складу доходів, самостійно вказаних у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, зазначену заборгованість, по якій минув строк позовної давності (а.с. 150).

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції правильно зазначив, що висновки органу доходів і зборів про заниження платником податків податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за 2013 рік на суму 224,00 грн. є обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення № від 15.08.2014 року в частині збільшення позивачу грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств на суму 336,00 грн. є правомірним.

Відповідно до пп. "б" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

Згідно з пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Як досліджено судом і зазначено вище, на утримання орендованих автомобілів марки ВАЗ 2107, державний №ВК5958АМ та марки CHEVROLET LACETTI, державний №АА4761СА їх власникам видавались готівкові кошти у загальній сумі 107782,00 грн., в тому числі у 2012 році у сумі 61344,00 грн., у 2013 році у сумі 46438,00 грн.

Суд погоджується з висновками органу доходів і зборів, що вказані кошти, по своїй суті, є додатковим благом, оскільки були надані власникам автомобілів не в якості заробітної плати та не як винагорода за договорами оренди.

Отже, апеляційний суд, погоджуючись з думкою суду попередньої інстанції, дійшов висновку, що ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" як податковий агент зобов'язане було утримати з цих коштів податок на доходи фізичних осіб за ставками, визначеними Кодексом.

За таких обставин окружний суд правильно вказав, що висновки органу доходів і зборів про заниження платником податків податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 8131,45 грн., в тому числі за 2012 рік на 3514,17 грн., за 2013 рік на 4617,28 грн. у 2013 році є обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення № від 15.08.2014 року в частині збільшення позивачу грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 13745,78 грн. є правомірним.

Крім того, абзацом 2 пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що при нарахуванні доходів у вигляді винагороди за цивільно-правовими договорами за виконання робіт (надання послуг) база оподаткування визначається як нарахована сума такої винагороди, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

З акту перевірки вбачається та сторонами не заперечується, що на виконання умов договору від 01.03.2012 року ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" 25.04.2012 року виплачено гр. ОСОБА_8 4771,51 грн. винагороди за виконані роботи, що відображено в уточненому розрахунку форми №1-ДФ (ст. акту 26).

Отже, ДП СЛАТ "Корецький держспецлісгосп" як податковий агент зобов'язане було утримати з цих коштів податок на доходи фізичних осіб за ставками, визначеними Кодексом, що складає 697,12 грн. (з розрахунку: (4771,51 грн. - 2,6%)*15%).

Таким чином, висновки органу доходів і зборів про заниження платником податків податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за березень 2012 року на суму 697,12 грн. є обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення № від 15.08.2014 року в частині збільшення позивачу грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 1249,96 грн. є правомірним.

З врахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції правильно визначився, що податкові повідомлення-рішення від 15.08.2014 року №, № відповідають критеріям правомірності, а позовні вимоги спростовуються дослідженими достатніми, належними і допустимими доказами, а тому правомірно відмовив у задоволенні позову.

Підсумовуючи вищевикладене, слід зазначити, що оскаржена постанова законна і обґрунтована, відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства. Доводи апеляційної скарги спростовуються викладеним вище.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Корецький держспецлісгосп" залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "28" листопада 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.О. Зарудяна

судді: Т.В. Іваненко

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "20" березня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Корецький держспецлісгосп" вул.Радянська,137,м.Корець,Рівненська область,34700

3- відповідачу Гощанська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Рівненській області вул. Незалежності,31,смт.Гоща,Рівненська область,35400

- ,