Справа № 750/280/15-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/280/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Супрун О.П. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові на прийняту в порядку скороченого провадження постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові (далі - Відповідач, Управління) про: визнання протиправними дій/бездіяльності щодо відмови у призначенні пенсії за віком; визнання протиправними дій Управління по складанню протоколів від 07.07.2014 року №216 та від 28.07.2014 року №230 та відмови своєчасного їх надання; визнання протиправними, нечинними та скасування у цілому текстів протоколів Відповідача; зобов'язання Відповідача здійснити призначення, виплату пенсії за віком у встановленому законодавством порядку по прийнятим заявам від 02.07.2014 року та від 28.07.2014 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.02.2015 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Основним Законом гарантовано право Позивача на соціальний захист, яке не може бути поставлено у залежність від місця проживання особи.

Не погоджуючись із викладеним у постанові рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому звернув увагу суду на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась за їх відсутності у відкритому судовому засіданні без фіксування останнього за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 у 1997 році виїхала на постійне місце проживання до США.

02.07.2014 року Позивач звернувся до Управління із заявою про призначення йому пенсії за віком та зазначив адресу проживання у США - АДРЕСА_1

Оформленим протоколом від 07.07.2014 року №216 рішенням Відповідача відмовлено Позивачу у призначенні пенсії, оскільки представником останнього не було надано оригінал паспорту чи інший документ, який засвідчує особу ОСОБА_2, а також не подано документа, який би підтвердив постійне проживання заявника на території України.

28.07.2014 року Позивач вдруге звернувся до Управління із вказаною заявою про призначення пенсії за віком. Однак, оформленим протоколом від 28.07.2014 року №230 рішенням Відповідача відмовлено Позивачу у призначенні пенсії, оскільки представником останнього не було надано оригінал паспорту чи інший документ, який засвідчує особу ОСОБА_2, а також не подано документа, який би підтвердив постійне проживання заявника на території України.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 24, 46 Конституції України, ст. ст. 1, 8, 26, 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), а також затвердженого постановою правління ПФ України від 25.11.2005 року №22-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність відмови Управління у призначенні Позивачу пенсії за віком, оскільки такі дії суперечать приписам ст. 24 Конституції України та значно звужують права ОСОБА_2 на пенсійне забезпечення за ознакою місця проживання.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими закріплено порядок нарахування та виплати пенсії.

Приписами п. 2 ст. 49 Закону закріплено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року (далі - Рішення) положення п. 2 ч.1 ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнані неконституційними.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім того, у вищезазначеному Рішенні зазначено, що оспорюваними нормами конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Поряд з цим, у рішенні зазначено, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Отже, громадянин України, який досяг пенсійного віку та подав усі необхідні документи має право на призначення пенсії незалежно від свого місця проживання.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону врегульовано затвердженим постановою правління ПФ України від 25.11.2005 року №22-1 Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1) у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 1 Порядку №22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Однак, зважаючи на викладену в Рішенні Конституційного Суду України про те, що особа, яка є громадянином України, має право на призначення пенсії за віком незалежно від місця свого проживання, колегія суддів вважає відмову Відповідача у призначенні Позивачу пенсії протиправною, а висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог таким, що відповідає положенням матеріального і процесуального права.

Тобто, проживаючи в США, та будучи громадянином України, Позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Посилання Апелянта на те, що судом першої інстанції не було враховано постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.02.2012 року у справі №2-а-13/12, якою відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення Управління про відмову у призначенні пенсії, викладеного в листах від 16.11.2011 року №6451/05 та №3187, колегія суддів оцінює критично, оскільки предметом розгляду даної справи є встановлення правомірності рішень Відповідача, викладених в протоколах від 07.07.2014 року №216 та від 28.07.2014 року №230, а тому обставини, встановлені судом щодо інших правовідносин, не є обов'язковими для даної справи. Крім того, Управлінням не подано доказів набрання законної сили постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.02.2012 року у справі №2-а-13/12, оскільки зі змісту наявної у матеріалах справи копії зазначеного рішення свідчить, що останнє законної сили не набрало.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 183-2, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає у відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.