Справа № 723/2859/14-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 723/2859/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Казюк О.О.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

11 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника відповідача - Андріященко О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сторожинецької міської ради Чернівецької області на постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Сторожинецької міської ради Чернівецької області, третя особа без самостійних вимог на предмет позову - ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В :

відповідно до постанови Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду І інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач та третя особа у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено під час розгляду справи, рішенням XVIII сесії VI скликання Сторожинецької міської ради Чернівецької області №250-18/2012 від 28 грудня 2012 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок громадянам» позивачці надано дозвіл на виготовлення проекту відведення по передачі безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства в м. Сторожинець по АДРЕСА_1 (в районі колишніх газових складів).

Після розробки проекту відведення, позивачка звернулася в Сторожинецьку міську раду і п.4 рішення XXV сесії VI скликання №28-25/2014 від 31 січня 2014 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність та передачу земельних ділянок безоплатно у власність громадянам» їй затверджено проект землеустрою та передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1940 га для ведення особистого селянського господарства в м. Сторожинець по АДРЕСА_1 (кадастровий №:01:004:0645). На підставі цього рішення реєстраційною службою Сторожинецького РУЮ їй видано свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,1940 га для ведення особистого селянського господарства в м. Сторожинець по АДРЕСА_1 (кадастровий №:01:004:0645), яке зареєстровано.

Рішенням Сторожинецької міської ради XXVII сесії VI скликання №86-27/2014 від 24 квітня 2014 року «Про розгляд заяви ОСОБА_4.» відмінено п.п. 1.3. п.1 рішення XVIII сесії VI скликання №250-18/2012 від 28 грудня 2012 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок громадянам» та п.4 рішення XXV сесії VI скликання №28-25/2014 від 31 січня 2014 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність та передачу земельних ділянок безоплатно у власність громадянам».

Вважаючи вказане рішення від 24 квітня 2014 року №86-27/2014 таким, що прийнято міською радою поза межами її повноважень і не ґрунтується на вимогах законодавства, позивачка звернулась до суду.

Суд І інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Колегія суду погоджується з таким висновком суду І інстанції з огляду на наступні обставини.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зокрема, в абзаці 5 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свої дії. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону).

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

В даному випадку, рішення XVIII сесії VI скликання №250-18/2012 від 28 грудня 2012 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок громадянам», яким позивачу надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, є актом одноразового застосування та вичерпало свою дію фактом його виконання (щодо позивача), а тому не може бути скасоване чи змінене органом місцевого самоврядування після його виконання.

Згідно з Конституцією України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". Таким чином, ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, а самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами (частина перша статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Враховуючи, що індивідуально-правові акти, зокрема, місцевих рад є юридичними фактами, на підставі яких у фізичних осіб та юридичних осіб приватного права виникають, змінюються або припиняються конкретні права та обов'язки, одностороннє скасування радами цих актів порушує право зазначених осіб на розгляд їх справ відповідно до встановленої Конституцією і законами України процедури.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду І інстанції в частині протиправності рішення Сторожинецької міської ради №86-27/2014 від 24 квітня 2014 року «Про розгляд заяви ОСОБА_4.» в частині скасування п.п. 1.3 п. 1 свого ж рішення №250-18/2012 від 28 грудня 2012 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок громадянам».

В той же час, суд звертає увагу на те, що на час прийняття рішення Сторожинецької міської ради XXVII сесії VI скликання №86-27/2014 від 24 квітня 2014 року «Про розгляд заяви ОСОБА_4.», яким відмінено п.4 рішення XXV сесії VI скликання №28-25/2014 від 31 січня 2014 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність та передачу земельних ділянок безоплатно у власність громадянам» позивачем не було зареєстровано право власності на земельну ділянку в установленому законодавством порядку.

Реєстрація земельної ділянки відбулась лише 15 травня 2014 року (а.с. 8, 9). Як свідчать надані суду докази, на час надання документів для реєстрації права власності на земельну ділянку позивач була обізнана про існування оскаржуваного рішення, та отримала його копію (а.с. 16).

Разом з тим, надаючи оцінку оскаржуваному рішенні в частині скасування відповідачем п. 4 свого ж рішення №28-25/2014 від 31 січня 2014 року суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із ч. 10 ст. 123 ЗК України, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:

затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);

надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Також ч. 13 цієї ж статті Кодексу закріплено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Земельним кодексом України закріплені гарантії прав на землю. Так, ст. 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Аналіз вказаних норм вказує на вичерпність випадків, які надають право відповідачу відмовляти у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а відповідно і скасовувати власні рішення з таких питань.

Надані суду представником відповідача пояснення, а також докази не свідчать про наявність порушень законодавства України при прийнятті п. 4 свого ж рішення №28-25/2014 від 31 січня 2014 року. З оскаржуваного рішення та протоколу засідання постійної комісії Сторожинецької міської ради з питань земельних відносин (а.с. 10, 47-49) вбачається, що підставою для скасування своїх рішень стало нібито необізнаність депутатів з місцем розташування земельних ділянок. Вказані підстави для скасування власного рішення не передбачені законодавством, а також не вказують на порушення законодавства при прийнятті п. 4 рішення №28-25/2014 від 31 січня 2014 року.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності рішення Сторожинецької міської ради №86-27/2014 від 24 квітня 2014 року «Про розгляд заяви ОСОБА_4.» в частині скасування п.4 рішення №28-25/2014 від 31 січня 2014 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність та передачу земельних ділянок безоплатно у власність громадянам».

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі є не обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишення в силі постанови Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2015 року.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Сторожинецької міської ради Чернівецької області залишити без задоволення, а постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 16 березня 2015 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.