Справа № 2а-5400/12/2070
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2015р. м. Київ К/800/22901/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Іваненко Я.Л.
Черпака Ю.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Федеральна пасажирська компанія»

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2013 року

у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) «Федеральна пасажирська компанія» до Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ВАТ «Федеральна пасажирська компанія» звернулося до суду з позовом про скасування постанови Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 13 березня 2012 року № 510050 про накладення штрафу у розмірі 8500 грн за правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ВАТ «Федеральна пасажирська компанія» порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що судами не враховано, що ВАТ «Федеральна пасажирська компанія» не є перевізником в розумінні Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», так як не має ліцензії на здійснення перевезень на території України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що 03 березня 2012 року о 04 год. 30 хв. під час здійснення прикордонного контролю в пункті пропуску «Козача Лопань» потягу сполучення «Москва - Кисловодськ» у вагоні №5 виявлено громадянина Республіки Киргизії ОСОБА_5, який на паспортний контроль пред'явив внутрішній паспорт громадянина Республіки Киргизії серії НОМЕР_1, виданий 18 липня 2011 року, що не дає права на перетин державного кордону України.

03 березня 2012 року співробітниками прикордонного загону складено протокол про правопорушення пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень.

13 березня 2012 року першим заступником начальника загону-начальником штабу Харківського прикордонного загону Бурдейним І.М. прийнято постанову № 510050 про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, якою на ВАТ «Федеральна пасажирська компанія» накладено штраф у розмірі 8500,00 грн, а саме: за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів.

Вирішуючи спір, суди виходили з наступного.

Спірні правовідносини щодо порядку здійснення міжнародних пасажирських перевезень залізничним транспортом та відповідальність перевізників під час їх здійснення регулюються Законами України від 04 липня 1996 року № 273/96-ВР «Про залізничний транспорт», від 10 січня 2002 року № 2920-III «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», Угодою про міжнародне пасажирське сполучення від 01 листопада 1951 року зі змінами та доповненнями на 01 травня 2010 року, а також ратифікованими Україною Протоколом про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї від 15 листопада 2000 року та Протоколом проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю від 15 листопада 2000 року, що доповнюють Конвенцію Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15 листопада 2000 року, Конвенцією Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми від 16 травня 2005 року.

Згідно з положеннями Угоди про міжнародне пасажирське сполучення, сторонами якої є в тому числі Україна і Російська Федерація, пасажир, відправник і отримувач багажу або товаробагажу зобов'язані дотримуватися паспортно-адміністративних (у тому числі візових), митних та інших правил, встановлених при проїзді залізничним транспортом у міжнародному сполученні, як відносно себе, так і відносно своєї ручної поклажі, багажу та товаробагажу. Перевізник не вправі контролювати дотримання вказаних правил, за винятком встановлених міжнародними угодами в галузі залізничного транспорту, та не несе відповідальності за невиконання цих правил пасажиром, відправником та отримувачем багажу або товаробагажу (стаття 38). В разі відсутності в даній Угоді необхідних положень застосовуються норми національного законодавства (стаття 39).

Статтею 11 Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та статтею 11 Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю передбачено, що без шкоди для міжнародних зобов'язань щодо вільного пересування людей Держави-учасниці, наскільки це можливо, встановлюють такі заходи прикордонного контролю, які можуть знадобитися для попередження і виявлення торгівлі людьми (пункт 1). Кожна Держава-учасниця вживає законодавчих або інших належних заходів для попередження, наскільки це можливо, використання транспортних засобів, експлуатованих комерційними перевізниками, при вчиненні злочинів, визнаних такими відповідно до статті 5 цього Протоколу (пункт 2). У відповідних випадках і без шкоди для застосовних міжнародних конвенцій такі заходи включають встановлення для комерційних перевізників, у тому числі будь-якої транспортної компанії або власника чи оператора будь-яких транспортних засобів, зобов'язання переконатися в тому, що всі пасажири мають документи на в'їзд/виїзд, необхідні для в'їзду до приймаючої держави (пункт 3). Кожна Держава-учасниця вживає необхідних заходів, відповідно до свого внутрішнього законодавства для того, щоб передбачити санкції за порушення зобов'язання, встановленого в пункті 3 цієї статті.

Статтею 1 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс організацій і підприємств залізничного транспорту загального користування, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо;

- міжнародне залізничне сполучення - перевезення пасажирів, вантажів, багажу, вантажобагажу та пошти між Україною та іноземними державами.

Відповідно до Переліку пунктів пропуску (пунктів контролю) через державний кордон України, у межах яких створюються або можуть створюватися зони митного контролю, затвердженого спільним наказом Державної митної служби України, адміністрації Державної прикордонної служби України та Міністерства транспорту та зв'язку України від 01 червня 2005 року № 457/438/270, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 липня 2005 року за № 710/10990, залізничний пункт контролю через державний кордон України «Козача Лопань» має категорію міжнародного.

Згідно із статтею 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт» під час перевезення у міжнародному залізничному сполученні пасажир зобов'язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред'явити їх перевізникові на його вимогу. Перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні, крім обов'язків, передбачених статтею 22 Закону, зобов'язаний до початку перевезення перевірити наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред'явив необхідні документи. Відмова перевізника від договору міжнародного залізничного перевезення пасажира, який на його вимогу не пред'явив документи, необхідні для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, не тягне за собою обов'язок перевізника відшкодувати пасажиру заподіяну у зв'язку з цим шкоду. За невиконання обов'язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному залізничному сполученні наявність у нього документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, перевізник несе відповідальність, передбачену законом.

Згідно із преамбулою Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» цей Закон відповідно до Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Відповідно до статті 1 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Киргизької Республіки про взаємні поїздки громадян, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2004 року № 719, громадяни держави однієї Сторони, у тому числі ті, які проживають в третіх державах, можуть на підставі документів, дійсних для виїзду за кордон, в'їжджати, прямувати транзитом, виїжджати і перебувати на території держави іншої Сторони без віз терміном до 90 діб з дня перетину державного контролю.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» встановлено, що підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів, що позивачем не виконані вимоги статті 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт», оскільки не виконано зобов'язання до початку перевезення перевірити наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред'явив необхідні документи.

При цьому ВАТ «Федеральна пасажирська компанія», яке здійснює міжнародні перевезення пасажирів залізничним транспортом, зареєстроване як суб'єкт підприємницької діяльності та діє на підставі ліцензії згідно із законодавством держави місцезнаходження, є перевізником як в розумінні Угоди про міжнародне пасажирське сполучення, так і в розумінні законів України «Про прикордонний контроль» та «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Доводи касаційної скарги про неможливість застосування до позивача вимог Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» перевірялись судом апеляційної інстанції та їм дана належна оцінка.

Мотиви касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, якщо визнає, що судом апеляційної інстанції не допущено порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Федеральна пасажирська компанія» відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 липня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Я.Л. Іваненко
Ю.К. Черпак