Справа № 804/16838/14
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н. В.
при секретаріЧудновській А.С.
представника позивача представник відповідача Бершадської Т.О. не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Інвест» до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
Відповідач правом на надання письмових заперечень, чи пояснень по суті спору станом на час прийняття судом рішення по суті спору не скористався.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши представника позивача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №19560401 від 06.11.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Інвест» зареєстровано 02.11.2010р.; основний вид економічної діяльності: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
Судом встановлено, що в період з 30 липня 2014 року по 05 серпня 2014 року, на підставі наказу №618 від 30.07.2014р., згідно зі ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.78, ст.79, ст.85, ст.86 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Євро-Інвест» з питань взаємовідносин з контрагентом ТОВ «Відродження-Дніпро» та операцій з придбання товарів (робіт, послуг) за період з 01.01.2014 по 31.01.2014, за результатами якої складено Акт №108/04-83-22-02/37214426 від 07.08.2014р.
Згідно розділу 3 Акту перевірки, документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Євро-Інвест» з питань придбання товарів (робіт, послуг) у період з 01.01.14 по 31.01.14 проведена на підставі наступних документів: - договір №20130401 від 01.04.14; - рахунок-фактура №310180 від 31.01.2014; - акт №310180 від 31.01.2014; - заявка №1 від 15.01.14; - заявка №2 від 15.01.14; - заявка №3 від 16.01.14; - заявка №4 від 30.01.14; - ТТН №0000005 від 16.01.14, №0000003 від 16.01.14, №0000007 від 17.01.14, від 31.01.14, №0000007 від 30.01.14; - податкова накладна №310180 від 3.01.14; - платіжні доручення №153 від 25.02.14, №1 59 від 27.02.14; - акт перевірки №893 від 16.04.14 ДПІ в АНД районі м.Дніпропетровська.
В Акті перевірки контрагента позивача - ТОВ «Відродження-Дніпро» №893/04-61-22-2/38199048 від 16.04.2014р. зазначено про порушення ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст.216, ЦК України, п.185.1 ст.185 п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» при придбанні та наступному продажу товарів (послуг), «нереальність» та юридичну дефектність первинних документів при проведенні господарських операцій між ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» з контрагентом постачальником ТОВ «АВИСТ» та здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб.
Відповідно до висновків Акту перевірки позивача №108/04-83-22-02/37214426 від 07.08.2014р., позаплановою невиїзною документальною перевіркою встановлено порушення: п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.198.1, п.198.2, п.198.3, ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість за січень 2014 на суму 1200грн.
Відповідно до Договору транспортного експедирування №20130401 від 01.04.2013р., укладеного між ТОВ «Євро-Інвест» (Клієнт) та ТОВ «Відродження-Дніпро» (Експедитор), предметом якого є: в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Експедитор бере на себе зобов'язання від свого імені за плату виконати послуги, пов'язані з перевезенням вантажу Клієнта, а саме: В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Експедитор бере на себе зобов'язання від свого імені за плату виконати послуги, пов'язані з перевезенням вантажу Клієнта, а саме: розроблення маршруту перевезення; пошук Перевізника для перевезення вантажу Замовника; укласти з перевізником договір на організацію автоперевезень по території України; організація відправлення та одержання вантажу; оформлення отримання вантажу, що прибуває, його приймання за асортиментом (у т.ч. Комплектом), кількістю та якістю; перевірка кількості і стану вантажу (у т.ч. тари і упаковки товару) під час його перевезення, навантаження та розвантаження вантажу; перевірка наявності належних (необхідних) супровідних документів на товар; інші операції, пов'язані з перевезенням.
Послуги за цим Договором надаються протягом строку цього Договору на підставі транспортної заявки Клієнта, яка надається Експедиторові у письмовій формі шляхом факсового відправлення та повинна містити наступну інформацію: № заявки та дата її подання; маршрут перевезення; найменування вантажу; вага (т.), об'єм (м3); вимоги до автомобілю; найменування вантажопостачальника; дата завантаження; адреса завантаження; контактна особа (завантаження); найменування вантажоотримувача; дата розвантаження; адреса розвантаження; контактна особа (розвантаження); порядок розрахунку.
На виконання умов вказаного Договору були оформлені Заявки від 15.01.2014р. №1, №2, від 16.01.2014р. №3, від 30.01.2014р. №4, копії яких наявні в матеріалах справи.
Судом також досліджені надані позивачем докази: рахунок-фактура №310180 від 31.01.2014; акт здачі-прийняття робіт №310180 від 31.01.2014; товарно-транспортні накладні №0000005 від 16.01.14, №0000003 від 16.01.14, №0000007 від 17.01.14, №0000007 від 31.01.14; податкова накладна №310180 від 31.01.14; рахунок №310180 від 31.01.14р.; платіжні доручення №153 від 25.02.14, №159 від 27.02.14; журнал-ордер рахунка № 631 на 1 листах; договір купівлі-продажу, видаткові накладні, податкові накладні на 11 листах; договори поставки, видаткові накладні, довіреність, податкові накладні, ТТН та сертифікати з продажу катанки на 24 листах; витяги з рахунка № 28 «Товари на складі» складського обліку на 1 листах; виписки банку щодо розрахунків контрагентів за катанку на 3 листах.
Згідно ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового Кодексу України (надалі - ПК України), органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Відповідно до п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Ст.78 Податкового кодексу України регламентує порядок проведення документальних позапланових перевірок п.78.1 якої передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: п.п.78.1.1 за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.
Аналогічні норми містить п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України яким передбачено, що документальна позапланова перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Згідно п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Статтею 185 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
П.198.1 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).
Згідно п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктом 2 ст.3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.1 ст.9 Закону № 996, факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до п.2 ст.9 даного закону первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: «назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції».
Згідно ч.2 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо юридичної особи, зокрема, види діяльності.
Відповідно до ч.1 ст.18 вказаного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
Додаткові вимоги до первинних документів встановлені п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. № 168/704), відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа, дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посада і прізвища осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно абз.1 п.п.2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відносини в галузі діяльності з надання послуг з перевезення вантажів регулюються Цивільним кодексом України (глава 64), Господарським кодексом України (глава 32), Митним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про транзит вантажів», «Про автомобільний транспорт», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, тощо.
Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.9 пункту 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів, Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).
Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.
Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.
Перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною (типова форма товарно-транспортної накладної, подорожнього листа вантажного автомобіля затверджена наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України № 488/346 від 29.121995 року).
Таким чином, товарно-транспортна накладна належить до первинної бухгалтерської документації, наявність якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковою.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Приймаючи рішення суд виходив з наступного.
Судом встановлено, що в перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ТОВ «Відродження-Дніпро», що підтверджується дослідженими у судовому засіданні належним чином оформленими доказами, а саме: Договір транспортного експедирування №20130401 від 01.04.2013р., укладеного між ТОВ «Євро-Інвест» (Клієнт) та ТОВ «Відродження-Дніпро» (Експедитор), предметом якого є: в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Експедитор бере на себе зобов'язання від свого імені за плату виконати послуги, пов'язані з перевезенням вантажу Клієнта.
На виконання умов вказаного Договору були оформлені Заявки від 15.01.2014р. №1, №2, від 16.01.2014р. №3, від 30.01.2014р. №4, копії яких наявні в матеріалах справи.
Виконання умов вказаного Договору також підтверджується наступними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи та які були дослідженні в судовому засіданні: рахунок-фактура №310180 від 31.01.2014; акт здачі-прийняття робіт №310180 від 31.01.2014; товарно-транспортні накладні №0000005 від 16.01.14, №0000003 від 16.01.14, №0000007 від 17.01.14, №0000007 від 31.01.14; податкова накладна №310180 від 31.01.14; рахунок №310180 від 31.01.14р.; платіжні доручення №153 від 25.02.14, №159 від 27.02.14; журнал-ордер рахунка № 631 на 1 листах; договір купівлі-продажу, видаткові накладні, податкові накладні на 11 листах; договори, видаткові накладні, довіреність, податкові накладні, ТТН та сертифікати з продажу катанки на 24 листах; витяги з рахунка № 28 «Товари на складі» складського обліку на 1 листах; виписки банку щодо розрахунків контрагентів за катанку на 3 листах.
Акти прийому-передачі є документальним підтвердженням факту здійснення господарської операції з метою віднесення сплаченої суми за послуги до складу витрат і податкового кредиту у відповідні звітні періоди.
Наявність у платника податків виданих йому продавцем товару (послуг) податкових накладних, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, підписання актів прийому-передачі, сплата продавцю вартості товару (послуг) з податком на додану вартість є достатніми підставами для визначення податкового кредиту.
Так, ст. 62 Господарського кодексу України передбачає, що господарюючий суб'єкт, який за своїми ознаками є підприємством, самостійно здійснює будь-які види господарської діяльності, якщо вони не заборонені законодавством України і відповідають цілям, передбаченим статутом підприємства.
Фактичне виконання господарських відносин з ТОВ «Відродження-Дніпро» оформлено первинними документам які наявні в матеріалах справи. Первинні документи - податкові накладні, Акти прийому-передачі, платіжні доручення якими оформлені господарські операції складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто відповідають вимогам чинного законодавства щодо надання документу юридичної сили і доказовості.
Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.
Крім того, суд зазначає, що відповідачем не були прийняті до уваги первинні документи, які були в наявності ТОВ «Євро-Інвест» на момент проведення перевірки. Проте, в акті перевірки описано Акт перевірки контрагента позивача - ТОВ «Відродження-Дніпро» №893/04-61-22-2/38199048 від 16.04.2014р., в якому зазначено про порушення ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст.216, ЦК України, п.185.1 ст.185 п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» при придбанні та наступному продажу товарів (послуг), «нереальність» та юридичну дефектність первинних документів при проведенні господарських операцій між ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ-ДНІПРО» з контрагентом постачальником ТОВ «АВИСТ» та здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб.
Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання, у випадку неправомірних дій іншого зазначено в практиці Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "…Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".
Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.
Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.
Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Тобто доводи на які посилається податковий орган в акті перевірки позивача №108/04-83-22-02/37214426 від 07.08.2014р. не відповідають обставинам справи, та спростовуються доказами наявними в справі та дослідженими у судовому засіданні.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак у даній справі, податковим органом не доведено існування таких обставин.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позивач повністю виконав свої зобов'язання перед його контрагентом, що підтверджено зазначеними вище документами та правомірно сформував показники податкової звітності відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку що відповідачем правомірність своїх дій не доведена, а позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Інвест» до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Інвест» до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 15.09.2014р. винесене Криворізькою північною об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова