Справа № 826/9783/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2015 року № 826/9783/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді - Добрівської Н.А., суддів: Гарника К.Ю., Катющенка В.П.,

розглянувши в порядку письмового проваджені адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної інспекції України з питань праці
про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила (з урахуванням уточненої позовної заяви, що надійшла через канцелярію суду 26 січня 2015 року) зобов'язати Державну інспекцію України з питань праці:

- зарахувати в пільговий стаж за списком №1 розділу 1, без результатів атестації робочих місць, час перебування на посаді ОСОБА_1 підземного лаборанта - радіометриста відділу технічного контролю шахти «Центральна» ІнГЗК з 01.08.1992 року до 06.10.1995 року;

- встановити технологічний процес та факт сумісництва ОСОБА_1 двох професій лаборанта - радіометриста та контролера ВТК за період 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та 03.03.1989 року по 06.10.1995 року;

- визнати факт, що атестація робочого місця підземного лаборанта - радіометриста ВТК шахти «Центральна» у 1994 року підприємством Інгулецьким гірничо-збагачувальним комбінатом та Науково- дослідницьким інститутом промислової медицини м. Кривого Рогу проведено не було.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона з 01.08.1987 року по 06.10.1995 року працювала повний робочий день під землею і виконувала роботи підземного контролера відділу технічного контролю, яка відноситься до категорії, передбаченої списком №1, однак до її пільгового стажу не зараховано роботу після 01.08.1992р. хоча вона і продовжувала працювати в шкідливих умовах. У зв'язку з наведеним позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за відповідними роз'ясненнями і їй було повідомлено, що за вказаний період згідно проведеної атестації робочого місця підземного лаборанта - радіометриста відділу технічного контролю ВАТ «ІнГЗК» атестоване за списком №2. Із проведеною атестацією робочого місця позивача не повідомлено, хронометраж робочого часу по зазначеному робочому місцю не проведений і відсутні протоколи дослідження факторів виробничого середовища і трудового процесу. Позивач наполягає на тому, що атестація її робочого місця не проводилась у зв'язку з «проведенням атестації за списком №2 та оформлення колегам пенсії за списком №1 без висновків атестації».

З огляду на зазначені обставини, ОСОБА_1 вважаючи свої права порушеними, звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної Державної адміністрації про призначення повторно комісії щодо доручення розслідування неправомірності відмови в призначенні позивачу пенсії за списком №1. Постановою суду від 17 лютого 2012 року у справі №2а-13350/10/0470 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; зобов'язано Головне Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної Державної адміністрації вирішити питання щодо можливості повторного призначення комісії з питання доручення розслідування неправомірності відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за списком №1. В решті позовних вимог - відмовлено.

11 квітня 2013 року комісією складено акт комісійного розгляду звернення, який, на думку позивача, містить протиріччя і ґрунтується на припущеннях, що покладені в основу відмови ОСОБА_1 в зарахуванні всього підземного стажу.

14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом, в якому просила зобов'язати Міністерство праці і соціальної політики України перевірити висновки експертиз від 13.06.2007 року №003/07-133 та від 15.04.2013 року №П-18192 (08.04.2013 року №П-205) та надати роз'яснення; зобов'язати перевірити та надати роз'яснення факту проведення атестації робочого місця підземного лаборанта-радіометриста цеху відділу технічного контролю (Інгулецького Гірничо-Збагачувального комбінату) від 1994 року №660 щодо наявності шкідливих факторів та умов праці за технологічним процесом, законності призначення пільгових пенсій за списком №1 підземним лаборантам-радіометристам, якість проведеної атестації за професією - підземний медичний робітник (шахти України) на наявність шкідливих факторів відповідно до списку №1 за умовами праці.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 жовтня 2013 року в адміністративній справі №826/14515/13-а у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Після наведених подій позивач звернулась з відповідною скаргою до Державної інспекції України з питань праці та отримала лист Територіальної державної інспекції з питань праці Дніпропетровської області від 12.02.2014 року за №151/4/21/04/356-14, яка не задовольнила позивача, оскільки не містила відповіді на поставлені ОСОБА_1 питання.

Стверджуючи про те, що станом на час розгляду даної справи права ОСОБА_1 не захищені і продовжують порушуватись, остання звернулась до суду із даним позовом в якому наголошувала на неможливості застосування до спірних правовідносин листа Міністерства праці та соціальної політики України від 16.12.1999р. за №01-3/2586-02-6 «Про порядок обчислення стажу роботи для призначення пільгових пенсій за результатами атестації робочих місць», оскільки він погіршує її соціальне становище.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2014 року адміністративний позов залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: позивача зобов'язано надати доказ сплати судового збору або докази та пояснення щодо звільнення позивача від сплати судового збору.

06 серпня 2014 року судом постановлено ухвалу про повернення позовної заяви у зв'язку з не усуненням позивачем виявлених судом недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2014 року скасована, а справа направлена для продовження розгляду.

Відповідно до розподілу справ між суддями Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою суду від 26 грудня 2014 року позовну заяву залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків.

26 січня 2015 року на виконання вимог ухвали суду позивач надіслав додаткові документи по справі у зв'язку з чим ухвалою суду від 14 лютого 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі і призначено до розгляду в судовому засіданні.

У своїх запереченнях проти позову відповідач вказує на те, що 17.01.2014 року до Державної інспекції України з питань праці надійшло звернення ОСОБА_1 від 11.01.2014 року щодо можливого порушення законодавства про працю в Інгулецькому гірничо-збагачувальному комбінаті. 25 січня 2014 року на підставі п.7 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №386/2011 Територіальній державній інспекції з питань праці Дніпропетровської області (ТДІзПП) було надано доручення стосовно ретельного розгляду звернення ОСОБА_1 та проведення перевірки додержання законодавства про працю в Інгулецькому гірничо-збагачувальному комбінаті. Про результати розгляду звернення ОСОБА_1 ТДІзПП повідомило позивача листом від 12.02.2014р. №477.

24 лютого 2014 року до відповідача надійшло повторне звернення ОСОБА_1 від 17.02.2014р., на яку листом від 03.03.2014р. №476/4/21/04/820-14 надана відповідь.

26 березня 2014 року Міністерство соціальної політики України надіслало на адресу відповідача чергове звернення ОСОБА_1, на яке листом від 01.04.2014р. за №743/4/21/04/1171-14 нада відповідь.

В ході розгляду звернень ОСОБА_1 відповідачем було встановлено, що у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала справа №2а-13350/10/0470 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної Державної адміністрації із зазначених у зверненнях питань.

Відповідач стверджує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на відсутність в його діях норм законодавства, якими регулюються спірні правовідносини.

У зв'язку із заявленим позивачем клопотанням про розгляд справи у її відсутність, суд на підставі ч.6 ст.128 КАС України розглянув справу у письмовому провадженні.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, ознайомившись з позицією відповідача та наданими останнім доказами, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 січня 2014 року Державною інспекцією України з питань праці зареєстрована скарга ОСОБА_1, датована 11.01.2014 року, в якій остання вказуючи на свій трудовий стаж і проблеми із його визначенням під час вирішення питання щодо належного пенсійного забезпечення, просила відповідача надати відповіді на певні запитання, викладені у скарзі і наголошувала на порушенні її прав підприємством, на якому працювала позивач. З огляду на викладене в скарзі ОСОБА_1 просила перевірити висновки експертиз, проведених Головним експертом Дніпропетровської області - Просандєєвим від 13.06.2007 року №003/07-133 та від 15.04.2013 року №П-18192 (08.04.2013 року №П-205) та надати роз'яснення певних фактів та застосування законодавства про працю, факту проведення атестації робочого місця підземного лаборанта-радіометриста цеху відділу технічного контролю (Інгулецького Гірничо-Збагачувального комбінату) від 1994 року №660 щодо наявності шкідливих факторів та умов праці за технологічним процесом, законності призначення пільгових пенсій за списком №1 підземним лаборантам-радіометристам, якість проведеної атестації за професією - підземний медичний робітник (шахти України) на наявність шкідливих факторів відповідно до списку №1 за умовами праці.

25 січня 2014 року відповідач надав Територіальній державній інспекції з питань праці Дніпропетровської області доручення ретельно розглянути звернення ОСОБА_1 та провести перевірку додержання законодавства про працю в Інгулецькому гірничо-збагачувальному комбінаті. Копія доручення направлена ОСОБА_1 та додатково роз'яснено заявниці, що згідно Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №386/2011 (далі по тексту - Положення про Держпраці України) та Наказу Міністерства соціальної політики України «Про порядок проведення перевірок посадовими особами Держпраці України та її територіальних органів» від 02.07.2012р. №390 інспекторам праці забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

12 лютого 2014 року Територіальною державною інспекцією з питань праці Дніпропетровської області у відповідь на доручення відповідача листом №477 повідомлено ОСОБА_1 про результати проведеної перевірки за її зверненням, зафіксованими в Акті документальної перевірки №04-05-98/54 від 12.02.2014р. Зокрема, позивач повідомлялась про те, що комісією підтверджено правомірність призначення пенсії ОСОБА_1 з віднесенням періоду роботи з 05.12.1984р. по 23.04.1987р. і з 03.03.1989р. по 01.08.1992р. до Списку №1 пільгового пенсійного забезпечення, а період роботи з 02.08.1992р. по 06.0.1995р. по Списку №2.

Аналогічна за своїм змістом скарзі від 11 січня 2014 року, повторна скарга ОСОБА_1 від 17 січня 2014 року зареєстрована відповідачем 24 лютого 2014 року, на яку листом від 03.03.2014р. №476/4/21/04/820-14 надана відповідь з посиланням і наданням копії відповіді Територіальної державної інспекцієї з питань праці Дніпропетровської області від 12.02.2014 року за №477.

26 березня 2014 року Міністерство соціальної політики України надіслало на адресу відповідача чергове звернення ОСОБА_1, на яке листом від 01.04.2014р. за №743/4/21/04/1171-14 Державна інспекція України з питань праці повідомило заявницю, що у зв'язку з ліквідацією шахти «Центральна» з 01.06.1996р. провести переатестацію робочого місця, як того вимагають положення Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992р. №422 комісії з переатестації робочого місця лаборанта - радіометриста не є можливим. У зв'язку з тим, що викладені заявником у зверненні питання розглянуті у судовому порядку, та відповідно до вимог статті 124 Конституції України, розгляд звернення виходить за межі повноважень Держпраці України, визначених Положенням про Держпраці України.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 зазначає про свою незгоду з отриманими від відповідача відповідями на свої скарги і звернення, водночас не наводить, в чому саме полягає її незгода і які правові норми були порушені (не дотримані) Державною інспекцією України з питань праці, що позбавляє суд можливості надати правову оцінку будь-яким рішенням, а також його діям і можливій бездіяльності відповідно до змісту статті 2 КАС України.

Згідно із визначенням, наведеним у п.6 ч.1 ст.3 КАС України адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Відтак, обов'язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір. При цьому, до юрисдикції адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, які виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктами владних повноважень віднесених до їх компетенції владних управлінських функцій, а не взагалі всіх функцій, які виконують суб'єкти владних повноважень.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства визначені основні критерії, які мають бути дотриманні суб'єктом владних повноважень при вчиненні дії, допущенні бездіяльності чи прийняття рішення суб'єктом владних повноважень за для встановлення їх відповідності чи навпаки, суперечності, вимогам чинного законодавства України.

Однією з таких обов'язкових обставин, що підлягають з'ясуванню судом під час розгляду адміністративної справи, є факт прийняття рішення, вчинення дій чи допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача.

При цьому, підстави, з якими позивач пов'язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються та яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (ч.1 ст.161 КАС України).

Вимога до особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, порушення яких спричинено конкретними рішеннями (діями, бездіяльністю) суб'єкта владних повноважень обумовлена необхідністю здійснення судом під час розгляду справи по суті перевірки оскаржуваних рішень (дій, бездіяльності) на предмет їх відповідності критеріям, визначеним у ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту позову, останній не містить переліку дій, які б мали бути вчиненими Державною інспекцією України з питань праці в межах її компетенції, як і посилань на конкретні норми законодавства, якими закріплюється обов'язок відповідача вчиняти такі дії, що позбавляє суд можливості дати оцінку діям, рішенням чи бездіяльності відповідача на предмет їх правомірності у спірних правовідносинах.

Так, завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) даних рішень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто, при розгляді адміністративної справи суд має встановити які саме дії, бездіяльність чи рішення суб'єкта владних повноважень спричинили факт порушення права особи, що звернулася до суду за захистом.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Тобто, при розгляді адміністративної справи суд має встановити які саме дії, бездіяльність чи рішення суб'єкта владних повноважень спричинили факт порушення права особи, що звернулася до суду за захистом.

При цьому, на пропозицію суду щодо уточнення предмету доказування у даній справі із викладенням відповідних доводів та наданням доказів на їх обґрунтування позивач направила уточнену позовну заяву, в якій способом захисту порушеного права визначила наступне:

- зарахувати в пільговий стаж за списком №1 розділу 1, без результатів атестації робочих місць, час перебування на посаді ОСОБА_1 підземного лаборанта - радіометриста відділу технічного контролю шахти «Центральна» ІнГЗК з 01.08.1992 року до 06.10.1995 року;

- встановити технологічний процес та факт сумісництва ОСОБА_1 двох професій лаборанта - радіометриста та контролера ВТК за період 05.12.1984 року по 23.04.1987 року та 03.03.1989 року по 06.10.1995 року;

- визнати факт, що атестація робочого місця підземного лаборанта - радіометриста ВТК шахти «Центральна» у 1994 року підприємством Інгулецьким гірничо-збагачувальним комбінатом та Науково- дослідницьким інститутом промислової медицини м. Кривого Рогу проведено не було

Однак, саме до компетенції суду, який розглядає і вирішує адміністративну справу, законодавцем віднесено вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності, висновок про що судом закріплюється у резолютивній частині судового рішення.

При цьому, жоден з нормативно-правових актів, якими визначаються повноваження відповідача у даній справі, не закріплено його обов'язок визнавати певні факти чи встановлювати ті обставин, про які вказує позивач.

Так, в статті 6 Конституції України закріплено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 12 статті 92 Основного закону України встановлено, що виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень виконати лише ті обов'язки (вчинити певні дії), які покладені на нього відповідним нормативно-правовим актом.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

З огляду на встановлені у справі обставини та положення законодавства в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, враховуючи відсутність інших доводів позивача на обґрунтування даних позовних вимог, суд вважає вимоги позивача недоведеними, а позов таким, що не підлягає задоволенню з наведених вище підстав.

Судом не виявлено фактів порушення саме відповідачем прав та інтересів ОСОБА_1, визначених у позовній заяві і не встановлено наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 183-3, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної інспекції України з питань праці про зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Н.А. Добрівська

Судді: К.Ю. Гарник

В.П. Катющенко