Справа № 826/19607/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 березня 2015 року № 826/19607/14

Суддя Окружний адміністративний суд міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стілф"
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ Міністерства доходів і зборів України у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стілф» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02 грудня 2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/19607/14, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 28 січня 2015 року.

У судовому засіданні 21 січня 2015 року представники позивача підтримали адміністративний позов, просили суд задовольнити його. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

При цьому, суд зазначає, що 02 лютого 2015 року через канцелярію суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вент-Ера Сервіс». Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вент-Ера Сервіс» не було залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки відповідно до положень статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у будь-який час до закінчення судового розгляду, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Якщо адміністративний суд при прийнятті позовної заяви, підготовці справи до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Тобто, залучення таких осіб до участі у справі є правом, а не обов'язком суду.

Крім того, відповідно до положень податкового законодавства та практики Європейського суду з прав людини юридична відповідальність має індивідуальний характер, у зв'язку з чим суд не вбачає за необхідне залучати до участі у справі у якості третьої особи ТОВ «Вент-Ера Сервіс», оскільки рішення в даній справі не може вплинути на права, свободи, інтереси або обов'язки.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що на підставі наказу від 04 листопада 2014 року № 1592, згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.4 ст. 78, п. 79.1, 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою «Стілф» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період липень 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «Вент-Ера Сервіс», за результатом якої складено акт перевірки від 14 листопада 2014 року № 1646/26-59-22-07/35033679.

Як висновок проведеної перевірки встановлено наступні порушення: пунктів 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за липень 2014 року у сумі 338962,00 грн.

За результатом розгляду заперечень рішенням від 27 листопада 2014 року № 29345/10/26-59-22-07 висновки акту перевірки від 14 листопада 2014 року № 1646/26-59-22-07/35033679 залишені без змін, заперечення - без задоволення.

На підставі вищезазначених висновків, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийняте податкове повідомлення - рішення від 02 грудня 2014 року № , яким позивачу в порушення вимог пп. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 423702,00 грн., у тому числі за основним платежем - 338962,00 грн. та за штрафними санкціями - 84740,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками Акта перевірки та прийнятими на його підставі податковим повідомленням - рішенням та податковою вимогою й мотивує позовні вимоги тим, що відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження нереальності господарських відносин між ним та ТОВ «Вент-Ера Сервіс».

Заперечення відповідача, співпадають з висновками акта 14 листопада 2014 року № 1646/26-59-22-07/35033679.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та ТОВ «Вент-Ера Сервіс», обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Матеріали справи свідчать, що у між позивачем (замовник) та ТОВ «Вент-Ера Сервіс» (постачальник) укладено договір поставки від 05 червня 2014 року № 050614, відповідно до умов якого постачальник бере на себе зобов'язання поставити (передати у власність замовника), а замовник прийняти та оплатити дахові кондиціонери (далі - обладнання) в порядку та на умовах, вказаних в даному договорі.

Асортимент, кількість та ціна за одиницю обладнання визначається специфікацією (додаток № 1 до договору), що є невід'ємною частиною договору.

Додатком № 2 до договору обумовлені вимоги замовника до якості обладнання та його технічні характеристики.

Поставка обладнання здійснюється постачальником протягом 70 днів з моменту отримання передплати. Датою поставки вважається дата передачі постачальником обладнання замовнику та підписання відповідних документів на умовах, встановлених договором. Поставка здійснюється на умовах DDP (у відповідності з вимогами Міжнародних правил відносно тлумачення «Інкотермс» в редакції 2010 року) будівельний майданчик замовника, розташована за адресою: на перехресті вулиці Червоноткацької та вулиці Червоногвардійської в Деснянському районі м. Києва (долі - будівельний майданчик) у відповідності до умов договору. Постачальник повинен самостійно або з допомогою транспортних компаній за власний рахунок здійснити доставку обладнання на будівельний майданчик замовника. Кожна партія обладнання повинна супроводжуватись наступними товаросупровідними документами: видаткова накладна, податкова накладна, акт прийому-передачі обладнання, інші документи, передбачені чинним законодавством для поставки даного виду обладнання.

Відповідно до видаткової накладної від 30 липня 2014 року № РН-0000002 позивачу відвантажено обумовлене договором поставки обладнання на суму 2623236,00 грн.

В свою чергу, ТОВ «Вент-Ера Сервіс» виписало позивачу податкові накладні від 23 липня 2014 року № 9 та від 30 липня 2014 року № 13.

Оплата за надані послуги здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку, що підтверджують відповідні виписка по особовому рахунку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

З аналізу статті 198 Податкового кодексу України вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Як вбачається з обставин справи, позивачем задекларовано податок на додану вартість за перевіряємий період на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Вент-Ера Сервіс» у зв'язку з придбанням та поставкою товарів.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем під час розгляду справи, на момент складання податкової накладної контрагент позивача - ТОВ «Вент-Ера Сервіс» - був зареєстрований як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Вирішуючи питання про реальність операцій з надання послуг й питання використання їх у власній господарській діяльності, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ «Стілф» перебуває на обліку в ДПІ в Шевечнківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві та здійснює господарську діяльність у таких сферах, як виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій (основа); покриття підлоги і облицювання стін; малярні роботи та скління; інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у; діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування у цих сферах; будівництво житлових та нежитлових будівель. 09 квітня 2012 року позивачу видана ліцензія серії АД № 035467, згідно якої він має право займатись господарською діяльністю у будівництві, пов'язаної зі створення об'єктів архітектури з переліком робіт, дозвіл на виконання будівельних робіт від 22 лютого 2012 року № КВ 3, від 05 серпня 2011 року № КВ 0.

Під час розгляду адміністративної справи встановлено, що придбані у ТОВ «Вент-Ера Сервіс» кондиціонери використовувались у власній господарській діяльності, а саме для розташування кондиціонерів на об'єкті будівництва, яке здійснювалось перехресті вулиці Червоноткацької та вулиці Червоногвардійської в Деснянському районі м. Києва в рамках виконання договору генерального підряду від 05 серпня 2011 року № 25Д-08/05, укладеного між ТОВ «Комфорт Маркет Люкс» (замовник), ТОВ «Призма Девелопмент» (представник замовника) та позивачем (генпідрядник), відповідно до умов якого у відповідності з проектною документацією та вимогами законодавства, позивач зобов'язується виконати повний комплекс будівельно-монтажних, обробних, пуско-налагоджувальних та інших робіт з будівництва об'єктів в об'ємі, необхідному та достатньому для експлуатації об'єкта у відповідності з його цільовим призначенням. Крім того, позивачем на підтвердження реальності укладення вказаного договору долучено до матеріалів справи додатки до договору: розбивку ціни договору по пакетам робіт, графік виконання робіт та графік видачі проектної документації, договорів субпідряду від 18 липня 2014 року № КР/243, укладений між позивачем (генпідрядник) та ТОВ «Комплекс А» (субпідрядник), яким останнього було залучено до виконання робіт на об'єкті будівництва згідно переліку.

На підтвердження розташування кондиціонерів позивачем долучено до матеріалів справи схема їх розташування на об'єкті будівництва та фото на підтвердження їх фактичної наявності, а також графік виконання робіт до договору генерального підряду від 05 серпня 2011 року № 25Д-08/05, яким передбачене проведення робіт з вентиляції, кондиціонування та розбивку ціни вказаного договору, якою передбачено виділення коштів на вентиляцію та кондиціонування об'єкту будівництва.

Згідно ату про закінчення поза майданчикових і внутрішньо майданчикових підготовчих робіт і готовність об'єкта «Будівництво ТРК на перетині вулиць Червоноткацької та Червоноармійської у Деснянському районі» до початку будівництва від 09 листопада 2012 року роботи виконані в обсягах, передбачених проектом організації будівництва і проектом виконання робіт та відповідно до вимог нормативно-правових актів з охорони праці.

Таким чином, суд приходить до висновку, що господарська операція позивача з ТОВ «Вент-Ера Сервіс», здійснена в межах господарської діяльності, є реальною, відповідає дійсному економічному змісту та підтверджується необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

При вирішенні даного спору суд притримується позиції, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Судом також враховано вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців». Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Вент-Ера Сервіс» було зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що не спростовано відповідачем під час розгляду справи.

Доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, відповідачем до суду не надано.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до складу валових витрат та формування податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Суд не приймає посилання відповідача на акт перевірки ТОВ «Вент-Ера Сервіс» оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

З огляду на встановлене та враховуючи, що позивачем надано первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю ТОВ «Вент-Ера Сервіс», які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення, висновки відповідача про те, що первинні документи складені за участю позивача та його контрагента не підтверджують факт здійснення господарських операцій, судом до уваги не приймаються.

При цьому суд зазначає, що при дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.09.2013 року у справі № К/800/15523/13.

Разом з тим, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагентом правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.09.2012 року у справі № К/9991/5398/12.

Суд також зазначає, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Вент-Ера Сервіс», а висновки Акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість є помилковими, відтак збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій є протиправним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № від 02 грудня 2014 року підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілф» підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілф» задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ Міністерства доходів і зборів України у м. Києві 02 грудня 2014 року № .

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник