Справа № 2а/1770/5193/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/57463/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.04.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2012 по справі №2а/1770/5193/2011 за позовом Державного підприємства «Бурштин України» до Державної податкової інспекції у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.04.2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2012, позовні вимоги Державного підприємства «Бурштин України» до Державної податкової інспекції у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 16.09.2011 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 610597,00грн., від 16.09.2011 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 61018,00грн., від 16.09.2011 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на 2786,25грн., від 15.09.2011 № в частині суми штрафних (фінансових) санкцій 1971,94грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби 14.09.2011 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 20.09.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.04.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2012 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпунктів 5.2.1, 5.2.5 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.6.1 пункту 5.6, підпункту 5.7.1 пункту 5.7, пункту 5.9 статті 5, підпункту 8.1.2 пункту 8.1, підпункту 8.2.1 пункту 8.2, підпункту 8.7.1 пункту 8.7 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпунктів 7.4.1, 7.4.4, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 2 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів», статей 238 та 250 Господарського кодексу України, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що Державною податковою інспекцією у місті Рівному проведено планову виїзну перевірку Державного підприємства «Бурштин України» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 31.03.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, підпунктів 5.2.1, 5.2.5 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.6.1 пункту 5.6, підпункту 5.7.1 пункту 5.7, пункту 5.9 статті 5, підпункту 8.1.2 пункту 8.1, підпункту 8.2.1 пункту 8.2, підпункту 8.7.1 пункту 8.7 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 498251,00грн.; підпунктів 7.4.1, 7.4.4, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 49028,00грн.; пунктів 164.2, 164.6 статті 164, пункту 167.1 с статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1, підпункту 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України, а саме не утриманий і не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 10,35грн. за 2011 рік; статті51, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового Кодексу України, а саме подання податкових розрахунків за формою 1 ДФ не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та помилками, неподання копій податкових розрахунків суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку по формі 1 ДФ за 1 квартал 2011 року до органу ДПС за місцезнаходженням структурних одиниць; статей 2 та 6 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів», а саме: заниження податкового зобов'язання по податку з власників транспортних засобів в сумі 2229,00грн.; пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320, а саме видача відповідній особі готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів (на загальну суму 11022,65грн.).

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у місті Рівному складено акт від 02.09.2011 №1078/23-100/34112754 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.09.2011 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 610597,00грн., у тому числі за основним платежем на 498251,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 112346,00грн.; від 16.09.2011 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 61018,00грн., у тому числі за основним платежем на 49028,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 11990,00грн.; від 16.09.2011 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на 2051,35грн., у тому числі за основним платежем 10,35грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 2041,00грн.; від 16.09.2011 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку з власників транспортних засобів на 2786,25грн., у тому числі за основним платежем 2229,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 557,25грн.; від 15.09.2011 №, яким за порушення пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій 2755,66грн.

Щодо висновку податкового органу про завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з Приватним підприємством «Універсалбуд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Рута Україна», Приватним підприємством «Демомир», Закритим акціонерним товариство «Рур груп С.А.» колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до валових витрат зараховуються суми будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснених як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються платником податку для їх подальшого використання у господарській діяльності, під якою розуміється будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

В силу вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статті 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 вказаної статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат, є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується матеріалами справи, зокрема, наданими позивачем договором, видатковим та податковими накладними, довіреностями на отримання матеріальних цінностей, накладними на внутрішнє переміщення, актами списання ТМЦ у виробництво, картками номенклатури.

Судами також встановлено, що придбаний у контрагентів товар використовувався позивачем у власній господарській діяльності.

Крім того, чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, слід погодитися з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач підтвердив факт реальності господарських операцій з Приватним підприємством «Універсалбуд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Рута Україна», Приватним підприємством «Демомир», Закритим акціонерним товариство «Рур груп С.А.».

Щодо висновку податкового органу про завищення витрат, віднесених на виробництво готової продукції з огляду на те, що позивачем неправомірно списано на витрати втрати бурштину-сирцю в кількості 679098,23 грамів без наявних нормативних документів, затверджених органами, яким надаються відповідні повноваження для проведення експертизи норм і нормативів, що діють у сфері використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, в процесі фінансово-господарської діяльності Державне підприємство «Бурштин України» за період з 01.04.2009 по 31.03.2011 списувало у виробництво як власний бурштин-сирець, так і бурштин-сирець, отриманий від постачальників. Згідно наданих до перевірки актів на списання бурштину-сирцю на виробництво готової продукції підприємством у перевіреному періоді використано 2585928,21г бурштину-сирцю на суму 1604892,73грн. За відповідний період підприємством також списано бурштин у сировині на втрати (пил) у кількості 679098,23г.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» до функцій управління органів виконавчої влади України у сфері видобутку, виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними належать.

Положення цього Закону поширюються і на відносини у сфері державного регулювання видобутку, виробництва, використання, зберігання та контролю за операціями з дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» визначено функції Міністерства фінансів України у сфері державного регулювання видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння. Так, Міністерство фінансів України у межах своєї компетенції.

Статтею 17 Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» визначено, що контроль за операціями з дорогоцінними металами та дорогоцінним камінням в Україні здійснюють Рахункова палата, Національний банк України, Міністерство фінансів України та інші органи виконавчої влади у межах повноважень, визначених законодавством України.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» всі суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, що займаються операціями з дорогоцінними металами, дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням, ювелірними виробами з них, проводять їх облік за встановленими формами і подають статистичну звітність. Оперативний облік видобутку, переробки, переміщення дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, ювелірних виробів з них ведеться суб'єктами підприємницької діяльності окремо по кожному виду операцій з врахуванням особливостей технології, виду утворених відходів та виробничих втрат. Особливості обліку дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння визначаються Міністерством фінансів України.

Пунктом 1.5 Інструкції про порядок одержання, використання, обліку та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 06.04.1998 №84 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.04.1998 за №271/2711, визначено обов'язки суб'єктів підприємницької діяльності.

Пунктом 5.8 зазначеної Інструкції передбачено, що облік дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння і виробів у виробництві організується і ведеться за стадіями переробки, видами робіт з урахуванням особливостей технології їх застосування та виду відходів і втрат, що виникають.

Організація обліку повинна забезпечити можливість виявлення відхилень фактичних витрат дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння від діючих норм витрат щодо всіх складових, тобто виробів, відходів, втрат.

Згідно з пунктом 5.9 Інструкції на підставі даних обліку кожної переробки, виду робіт, дільниці складаються звіти про фактичні витрати дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння порівняно з нормативними і з поясненнями про причини відхилень.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач усі операції по обліку бурштину-сирцю та деталей з нього здійснює на підставі Інструкції про порядок одержання, транспортування, зберігання, переробки, обліку бурштину та виробів з нього на Державному підприємстві «Бурштин України», затвердженої керівником Державного підприємства «Бурштин України», розробленої на підставі Інструкції про порядок одержання, використання, обліку та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння.

По фактичних даних, які взяті із маршрутних листів, проводиться порівняння фактичних втрат з нормативними, складаються відомості порівняння фактичного та нормативного витрачання бурштину при виготовленні заготовок, напівфабрикатів, деталей та виробів з нього.

Фактичні втрати, що розраховані з маршрутних листів, списуються в кількісному виразі. Вся вартість списаного бурштину-сирцю за місяць відноситься на вартість готової продукції, що підтверджується калькуляціями та актами на списання бурштину-сирцю. Списання бурштину на виробництво готової продукції проводиться актом списання бурштину-сирцю на виробництво продукції, в якому вказується маса бурштину-сирцю, яка відноситься на готові вироби та втрати згідно маршрутних листів.

Нормативні втрати бурштину-сирцю позивачем визначаються в «Поопераційних нормах втрат бурштину на виготовлення деталей з бурштину», які затверджені керівником Державного підприємства «Бурштин України».

Судами також встановлено, що на звернення Державного підприємства «Бурштин України» про проведення експертизи і погодження норм і нормативів, які діють на підприємстві, Державна пробірна служба Міністерства фінансів України, Державний гемологічний центр України Міністерства фінансів України надали суб'єкту господарювання відповідь, що проведення зазначених експертиз до їх компетенції не входить, разом з тим не вказавши органу, правомочного здійснити експертизу норм і нормативів.

На аналогічне звернення позивача Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном повідомило, що на даний час відсутні будь-які акти Міністерства фінансів України щодо порядку надання або продовження дії дозволів на виконання функцій підприємства-експерта в галузі експертизи нормування та обґрунтування норм використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що за неврегулювання норм і нормативів використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, та встановлених обставин щодо використання позивачем в господарській діяльності поопераційних норм втрат бурштину-сирцю, затверджених керівником підприємства, висновок податкового органу про неправомірне списання позивачем на витрати втрати бурштину-сирцю є необґрунтованим.

Враховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій про неправомірність податкових повідомлень-рішень від 16.09.2011 № та від 16.09.2011 № є правильним.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті України колегія суддів звертає увагу на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що працівнику позивача за період з квітня 2009 року по березень 2011 року з каси підприємства видавалися під звіт грошові кошти, разом з тим за вказаною особою рахувалися не відзвітовані кошти в сумі 12,21грн. з попередніх періодів.

Відповідно до абзацу 5 статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів до юридичних осіб застосовуються штрафні санкції в розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум.

Разом з тим, застосовані до позивача штрафні санкції за своєю суттю є адміністративно-господарськими санкціями, визначення яких закріплено частиною першою статті 238 Господарського кодексу України, оскільки, є заходом майнового характеру, спрямовані на припинення порушення суб'єктом господарювання встановлених правил здійснення господарської діяльності та застосовуються уповноваженим органом державної влади.

Відповідно до статті 250 Господарського кодексу України, в редакції 2009-2010 років, адміністративно-господарські санкції могли бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Законом України від 02.12.2010 №2756-VI статтю 250 Господарського кодексу України було доповнено частиною другою, відповідно до якої дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи, однак вказана норма не має зворотної дії в часі та не поширюється на спірні правовідносини до часу набрання чинності Законом №2756-VI .

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що штрафні (фінансові) санкції в сумі 1971,94грн. (25% від суми 7887,76грн. до вересня 2010 року) застосовані поза межами граничного строку для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.09.2011 №, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що автомобіль КрАЗ 6510 відноситься до товарної позиції 87.09 УКТЗЕД як технологічний транспортний засіб, що використовується на заводах для перевезення вантажів на короткі відстані; не підлягає державній реєстрації як транспортний засіб, що експлуатуються на дорогах загального користування і не використовується на таких дорогах; та не є об'єктом оподаткування згідно приписів Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів».

Суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.09.2011 №, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у гірничому кар'єрі по видобутку бурштину Клесівської гірничої дільниці позивачем використовується транспортний засіб - автомобіль КрАЗ 6510, державний номер Т0578 РВ, згідно реєстрації в Територіальному управлінні Держгірпромнагляду по Рівненській області 05.09.2006 зареєстрований як технологічний транспорт.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи, організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, що відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» об'єктом оподаткування, зокрема, є: автомобілі вантажні - код 8704; автомобілі спеціального призначення, крім тих, що використовуються для перевезення пасажирів і вантажів, - код 8705 (крім автомобілів спеціального призначення швидкої допомоги та пожежних).

Пунктом 1.6 статті 1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395, вантажним є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності до товарної позиції 8704 «Автомобілі вантажні», зокрема, відносяться самоскиди, призначені для використання на бездоріжжі, а до товарної позиції 8709 - транспортні засоби вантажні, самохідні без підйомників або навантажувальних пристроїв, які використовуються на заводах, складах, у портах або в аеропортах для перевезення вантажів на короткі відстані.

Статтею 312 Митного кодексу України передбачено, що ведення УКТЗЕД передбачає розроблення пояснень та рекомендацій з метою забезпечення однакового тлумачення і застосування УКТЗЕД спеціально уповноваженим центральним орган виконавчої влади в галузі митної справи.

Відповідно до листа Державної митної служби України від 11.04.2000 №11/3-3273 до товарної позиції 8704 «Автомобілі вантажні» включаються, зокрема, самоскиди, тобто транспортні засоби міцної конструкції з перекидним кузовом або з днищем, що відкривається вниз, призначеним для перевезення ґрунту, породи або інших матеріалів. Ці автомашини, що можуть мати жорстке або шарнірне шасі, як правило, обладнані колесами для руху по бездоріжжю і можуть пересуватися по м'якому ґрунту. До цієї товарної позиції входять як важкі, так і легкі самоскиди; останні можуть відрізнятися наявністю сидіння на два положення, двома сидіннями, спрямованими в протилежні боки, або двома кермами керування, для того щоб цими транспортними засобами можна було управляти водію, що дивиться у напрямку до кузова під час розвантаження.

Таким чином, для правильного вирішення справи і з'ясування питання щодо належності автомобіля КрАЗ 6510 до товарної позиції 8704 - «Автомобілі вантажні» необхідним є встановлення характеристик автомобіля, зокрема, чи є КрАЗ 6510 самоскидом, призначеними для використання на бездоріжжі, транспортним засобом міцної конструкції з перекидним кузовом чи днищем, що відкривається вниз, призначеним для перевезення ґрунту, породи чи інших матеріалів.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій зазначене залишено поза увагою, обставини справи встановлені неповно, що і потягло за собою прийняття судових рішень, які не відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене та з огляду на положення частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України щодо перегляду судом касаційної інстанції судових рішень у межах касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що справа в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.09.2011 № підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції із скасуванням ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій в цій частині як таких, що не відповідають статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.04.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2012 по справі №2а/1770/5193/2011 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.09.2011 № скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті позовних вимог постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.04.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2012 по справі №2а/1770/5193/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв