Справа № 816/415/15-а
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Полтава Справа № 816/415/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубовик О.І.,

представника позивача - Сторожилова О.Г.,

представника відповідача - Кражана М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Полтавському районі Полтавської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Полтавському районі Полтавської області про стягнення суми витрат на виплату пенсій по інвалідності, -

В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2015 року управління Пенсійного фонду України в Полтавському районі Полтавської області звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою (з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог) до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Полтавському районі Полтавської області про стягнення суми витрат на виплату пенсій у розмірі 583,95 грн, посилаючись на те, що відповідачем безпідставно відмовлено у прийнятті до відшкодування витрат за грудень 2014 року на виплату громадянці ОСОБА_3 пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у розмірі 583,95 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях від 04.03.2015 та додаткових письмових поясненнях від 11.03.2015 (а.с. 37, 53-55).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно акту щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також таблиці розбіжностей до акта, складених Фондами, за грудень 2014 року Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Полтавському районі Полтавської області не врахована сума витрат на виплату пенсій у зв'язку з втратою годувальника чоловіку (дружині), у випадку коли він (вона) на момент загибелі потерпілого не перебував (ла) на його утриманні (працював (ла)) в розмірі 583,95 грн (а.с. 9, 11).

Обґрунтовуючи правомірність не прийняття до заліку суми витрат на виплату пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за грудень 2014 року громадянці ОСОБА_3 відповідач посилався на те, що у встановленому законодавством порядку ОСОБА_3 на момент смерті чоловіка на його утриманні не перебувала та права на одержання від нього утримання не мала.

Надаючи оцінку відмові відповідача включити до акту щомісячної звірки суму витрат на виплату пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за грудень 2014 року громадянці ОСОБА_3, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 №16/98-ВР (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Згідно зі статтею 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), який частково дублює норми раніше прийнятого, але ще чинного Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Оскільки за змістом вказаної вище норми дія Закону №1788-ХІІ не поширюється на визначення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, ці відносини регулюються Законом №1058-ІV.

Відповідно до частини 8 статті 36 Закону №1058-ІV пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Згідно зі статтею 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 №1105-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон №1105-XIV) У разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Пунктом 5 статті 24 Закону №1105-XIV визначено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, передбачений статтею 21 Закону №1105-XIV.

Відповідно до підпункту "д" пункту 1 частини 1 статті 21 Закону №1105-XIV у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Статтею 28 Закону №1105-XIV встановлено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми, в тому числі, складаються із страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Проаналізувавши вищезазначені норми права, суд доходить висновку, що страхові виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1105-ХІV Фонд виплачує у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з пунктом "д" пункту 1 частини 1 статті 21 Закону №1105-XIV), перелік яких міститься у статті 33 зазначеного Закону. У разі якщо особи, яким призначені пенсії у зв'язку з втратою годувальника, не підпадають під визначений статтею 33 Закону №1105-ХІV перелік осіб, які мають право на одержання страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника, витрати, понесені управлінням ПФУ у зв'язку з виплатою та доставкою таких пенсій, не підлягають відшкодуванню Фондом.

Згідно інформації, викладеної УПФУ в Полтавському районі Полтавської області у листі від 02.03.2015 №1327/06-19 (а.с. 34), у пенсійній справі громадянки ОСОБА_3 не міститься акту про нещасний випадок її померлого годувальника ОСОБА_4 (в паперовому вигляді), так як пенсійна справа ОСОБА_3 (на паперових носіях) перебуває (або перебувала) на тимчасово окупованій території України - в УПФУ у Слов'яносербському районі Луганської області. При постановці на облік в УПФУ в Полтавському районі Полтавської області ОСОБА_3 акт про нещасний випадок померлого годувальника в оригіналі або в копії до управління не надавала.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що до УПФУ в Полтавському районі Полтавської області з централізованої бази даних Пенсійного фонду України надійшла тільки електронна пенсійна справа ОСОБА_3, оскільки територія її колишнього проживання відноситься до тимчасово окупованої території. Саме на підставі електронної пенсійної справи та заяви ОСОБА_3 про призначення/перерахунок пенсії від 25.11.2014 (а.с. 17), управлінням було прийнято розпорядження №3900 від 03.12.2014 щодо виплати ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника (а.с. 18).

Отже, як встановлено судом, розпорядження №3900 від 03.12.2014 щодо виплати ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника прийнято УПФУ в Полтавському районі Полтавської області на підставі електронної пенсійної справи за відсутності письмових матеріалів її пенсійної справи, які б могли підтвердити обґрунтованість призначення такої пенсії.

Доказів звернення УПФУ в Полтавському районі Полтавської області з письмовим запитом до УПФУ у Слов'яносербському районі Луганської області чи до ПФУ України щодо з'ясування питання місцезнаходження пенсійної справи ОСОБА_3 (на паперових носіях) матеріали справи не містять.

До матеріалів справи жодних доказів перебування ОСОБА_3 на утриманні чоловіка ОСОБА_4 або права на одержання від нього утримання на день смерті потерпілого позивачем не надано.

Управлінням не доведено та матеріалами справи не підтверджено того, що ОСОБА_3 відповідає визначенню осіб, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат відповідно до статті 33 Закон №1105-XIV.

Окрім цього, матеріали справи не містять також документів, які б підтверджували причинний зв'язок смерті годувальника з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, що має бути встановлений МСЕК у відповідності до Інструкції про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 15.11.2005 №606.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність у відповідача обов'язку відшкодовувати витрати на виплату вказаній особі пенсії у зв'язку з втратою годувальника, а відтак, позовні вимоги управління щодо стягнення витрат на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, громадянці ОСОБА_3 за грудень 2014 року у розмірі 583,95 грн задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 16 березня 2015 року.

Суддя О.В. Гіглава