Справа № 2а-0870/91/11
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Справа № 2а-0870/91/11

м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., за участю представника від позивача ОСОБА_1, від відповідача ОСОБА_2 розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Державного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 22.12.2010,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2011 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Казенного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 22.12.2010 про зменшення суми бюджетного відшкодування на суму 4971 грн.

Ухвалою суду від 25.01.2011 було здійснено заміну первинного позивача у звязку з реорганізацією шляхом перетворення казенного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на його правонаступника - Державне підприємство «Запорізький титано-магнієвий комбінат».

Ухвалою суду від 24.02.2011 провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №2а-10307/10/0870 за позовом Казенного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 15.11.2010

Ухвалою суду від 17.10.2013 було здійснено заміну первинного відповідача у справі Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі на його правонаступника - Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

24.02.2015 представник відповідача надав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження. Представник позивача проти розгляду справи у порядку письмового провадження не заперечував, про що свідчить відповідна відмітка на клопотанні.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Керуючись приписами статей 41, 128 КАС України суд розглянув справу на підставі наявних доказів в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

В період з 22.11.2010 по 03.12.2010, на підставі направлення від 19.11.2010 № 0981 та відповідно до наказу від 22.11.2010 № 1378 Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі проведена позапланова виїзна перевірка Казенного підприємства «Запорізький титаномагнієвий комбінат» з питання достовірності нарахування відємного значення податку на додану вартість за серпень 2010 року у сумі 5 648 061 грн. та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень 2010 року, яка виникла за рахунок відємного значення з податку на додану вартість, що декларувалась в періодах квітень, липень, вересень - грудень 2009 року, січень-серпень 2010 року.

За наслідками перевірки складений акт № 400/08-08/00194731 від 10.12.2010.

На підставі вказаного акту прийняте податкове повідомлення рішення №/0 від 22.12.2010, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2010 року у розмірі 4 971 грн.

Згідно зі сторінкою 16 Акту перевірки перевіряючими встановлено: «підприємством не враховано результати попередньої перевірки (акт №366/08-08/00194731 від 05.11.2010), у зв'язку з цим, встановлено порушення п.п.7.7.1, п.п. 7.7.2, п.7.7, ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97 № 168/97-ВР із змінами та доповненнями, порядку заповнення і подачі податкової декларації з ПДВ затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 № 166 та зареєстрованого в Мінюсті України від 09 липня 1997 року за № 250/2054, із змінами і доповненнями, в результаті чого КП «ЗТМК» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за вересень 2010 року на загальну суму 4971 грн., завищено залишок від'ємного значення з податку на додану вартість (рядок 26 Декларації) на загальну суму 18 680 386 грн.».

Даний висновок перевіряючих позивач вважає неправомірним та необґрунтованим виходячи з наступного.

Згідно підпункту 2.3.2. пункту 2.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА від 10.08.2005 №327, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю; у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів; у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

В порушення зазначеного порядку перевіряючими в Акті перевірки № 400/08-08/00194731 від 10.12.2010 жодним чином не розкрито сутності правопорушення, відсутні посилання на будь-які первинні документи, взагалі з акту не зрозуміло в чому полягало порушення законодавства, замість цього вказаний акт містить лише посилання на результати позапланової виїзної перевірки, які відображені в акті № 366/08-08/00194731 від 05.11.2010.

Однак, слід зазначити, що відповідно до підпункту 5.2.3. пункту 5.2 статті 5 Закону №2181 заява, подана із дотриманням строків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту, зупиняє виконань платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні, на строк від дня подання такої заяви до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума податкового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

За актом № 366/08-08/00194731 від 05.11.2010, який складений і на який посилається СДПІ по роботі з ВПП у м.Запоріжжі в акті № 400/08-08/00194731 від 10.12.2010, було винесено податкове повідомлення-рішення №/0 від 15.11.2010. Зазначене податкове повідомлення-рішення є предметом оскарження КП «ЗТМК» у судовому порядку, тому податковий орган не має права посилатися в акті № 400/08-08/00194731 від 10.12.2010 (стор. 16 Акту) на висновки акту перевірки № 366/08-08/00194731 від 05.11.2010, як на встановлені та обґрунтовані факти.

Таким чином, з вищезазначених підстав податковий орган не має права вимагати зменшення залишку від'ємного значення з податку на додану вартість (рядок 26 Декларації) на загальну суму 18 680 386 грн. (стор. 18 Акту перевірки).

Враховуючи зазначене, за відсутності в акті перевірки № 400/08-08/00194731 від 10.12.2010 розкриття сутності правопорушення податкового законодавства з боку ДП «ЗТМК», позивач вважає необґрунтованим податкове повідомлення-рішення № /0 від 22.12.2010, у звязку з чим звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем прийнято №/0 від 22.12.2010, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2010 року у розмірі 4 971 грн.

Підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення є висновки, зроблені податковим органом в результаті проведеної позапланової виїзної перевірки господарської діяльності позивача з питань достовірності нарахування відємного значення ПДВ за вересень 2010 року та суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за вересень 2010 року, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що декларувалось в періодах квітень, липень, вересень-грудень 2009 року, січень серпень 2010 року.

В ході перевірки встановлено порушення вимог підпункту 7.7.1, підпункту 7.7.2, пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97 № 168/97-ВР із змінами та доповненнями (далі Закон № 168/97-ВР), порядку заповнення і подачі податкової декларації з ПДВ затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 № 166 та зареєстрованого в Мінюсті України від 09 липня 1997 року за № 250/2054, із змінами і доповненнями, в результаті чого КП «ЗТМК» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за вересень 2010 року на загальну суму 4971 грн.

До такого висновку відповідач дійшов з встановлених фактів реалізації позивачем власної продукції за цінами нижче собівартості та віднесення до складу податкового кредиту податку на додану вартість у вересні 2010 року по операціях з придбання товарів від постачальника ТОВ «Електрод Сервіс», оскільки у вказаного контрагента не виникло в деклараціях з ПДВ податкового зобовязання по ланцюгу постачання.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносин, суд не погоджується з доводами відповідача про правомірність висновків податкового органу.

Щодо віднесення до складу податкового кредиту ПДВ по операціях з придбання товарів від постачальника ТОВ «Електрод Сервіс» суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.7 статті Закону № 168/97-ВР податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Таким чином, податкова накладна є документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару.

Згідно підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР «бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг)». Перевіркою підтверджено, що КП «ЗТМК» сплачувало за придбані матеріали постачальнику - ТОВ «Електрод-Сервіс». Розрахунки між підприємствами проводились через розрахунковий рахунок (стор. 18 Акту).

Згідно підпунктом 7.7.10 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі бюджетного боргу) є загальні доходи Державного бюджету України. Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Таким чином, для відшкодування з бюджету податку на додану вартість Закон не передбачає обов'язкової умови фактичного надходження цих сум до бюджету. У разі невиконання контрагентом платника податків зобов'язань по сплаті податку до бюджету негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податків права на його відшкодування у разі якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має податкові накладні, які є документальним підтвердженням розміру податкового кредиту.

У листі ДПА України № 18527/7/16-1517-27 від 12.09.2008 зазначено «Таким чином, в основу розрахунку суми бюджетного відшкодування покладено єдиний принцип: проведення грошових розрахунків з постачальниками за придбані товари (послуги), а якщо постачальник - нерезидент, то з бюджетом (в частині податку на додану вартість).»

Закон України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97 № 168/97-ВР із змінами та доповненнями підставою для отримання відшкодування визначає дані тільки податкової декларації за звітний період і не передбачає надання даних податкових декларацій контрагентів платника податків. Водночас, Закон не ставить у залежність отримання бюджетного відшкодування платником податків від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання щодо від'ємного значення суми поширюється тільки на окремо взятого платника податків, і цей факт не ставиться у залежність від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки тільки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має податкові накладні, які є документальним підтвердженням розміру свого податкового кредиту.

Як зазначено в Листі ДПА України № 14356/7/10-3017/2141 від 17.07.2008 «З позиції Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України за загальним правилом несплата ПДВ продавцем і його постачальниками сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту або відмови у відшкодуванні зазначеного податку покупцю, який відніс до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену продавцю разом із ціною товару (послуги).

Разом з тим, факт порушення контрагентами-постачальниками продавця своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе: що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти».

Тому, у зв'язку з тим, що ТОВ «Електрод Сервіс» до 25.05.2010 був платником податку на додану вартість та в період з липня 2009 року по травень 2010 року звітував до ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, та декларував податкові зобов'язання з ПДВ, вважаємо висновки податкових інспекторів щодо неправомірності віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ по операціям з придбання товарів від постачальника ТОВ «Електрод Сервіс» та завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за липень 2010 року неправомірними.

Той факт, що станом на 22.09.2010 постачальник ТОВ «Електрод Сервіс» має стан 3 (прийнято рішення про припинення, розпочато ліквідаційну процедуру) згідно з Законом про ПДВ не є підставою для КП «ЗТМК» для не включення до складу податкового кредиту сум ПДВ в минулих періодах.

Щодо реалізації підприємством продукції за цінами нижче собівартості суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 7.7.1 пункту 7.7. статті 7 Закону № 168/97-ВР сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (надалі Закон № 334/94-ВР) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь - яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким - платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Отже, основним критерієм віднесення до складу валових витрат, понесених на придбання товару (сировини), є їх придбання для використання у подальшій господарській діяльності.

Згідно з пунктом 1.32 статті 1 Закону № 334/94-ВР господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Тобто, відповідно до Закону №334/94-ВР господарська діяльність направлена на отримання доходу. Закон №334/94-ВР не містить поняття «дохід», однак, виходячи зі змісту статті 4 Закону №334/94-ВР, очевидно, що під доходом мається на увазі сума грошових коштів або майна, яка надходить у власність платника податків в результаті господарських операцій або безоплатно, тобто те, що називається «виручкою».

Тому ознака прибутковості нормативно не є обов'язковим для цілей оподаткування. І якщо слідувати буквально вимогам Закону про оподаткування прибутку, то в результаті господарської діяльності підприємство повинне одержати доход, - тобто грошову виручку або компенсацію поставки у вигляді матеріальних цінностей.

Дохід від реалізації готової продукції відображено в бухгалтерському обліку Дт701-Кт791.

Валовий дохід від реалізації відображено в податковому обліку в «Декларації з податку на прибуток». Тобто підприємством отримано дохід від реалізації виготовленої продукції.

Отже, Закон «Про оподаткування прибутку підприємств» не містить норми, яка б вимагала віднесення до складу валових витрат лише витрат підприємства з придбання товарів, від продажу яких отримано прибуток.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як зазначено в довідці Вищого адміністративного суду України від 15 квітня 2010 року про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами окремих норм Закону України «Про податок на додану вартість», Верховний Суд України у постанові від 04 грудня 2007 року, зазначив, що обов'язковими ознаками господарської діяльності у розумінні приписів статті 3 Господарського кодексу України, пункту 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Направлення діяльності на отримання прибутку не є тотожнім його фактичному отриманню за результатами конкретної операції, оскільки підприємство здійснює діяльність на свій страх і ризик. Ціни при продажу продукції комбінату були обумовлені необхідністю підвищення рівня продаж з кінцевою метою - отримання прибутку.

Тому, реалізація готової продукції за цінами нижчими собівартості є господарською діяльністю.

Правильність позиції КП «ЗТМК» підтверджують розяснення, надані податковою службою.

Так, ДПА України Листом від 25.07.2003 №6519/6/15-1116 дала роз'яснення щодо оподаткування ПДВ операцій з продажу товарів за ціною, нижчою від ціни придбання. В даному листі зазначається, що якщо держава не здійснює регулювання цін та тарифів на товар, який придбаває або продає суб'єкт підприємницької діяльності, то операції з купівлі-продажу такого товару проводяться за вільними цінами, які визначені на договірній основі. Також в цьому листі зазначено наступне: «Отже, чинним законодавством України не передбачено коригування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ при продажу товарів за ціною, нижчою від ціни їх придбання».

В Листі ДПА України від 25.06.1998 №6855/11/16-1220-1 зазначено, що відповідно до пункту 4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР при здійсненні операцій з продажу товарів за цінами нижчими ніж ціна придбання база оподаткування ПДВ визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів (робіт, послуг), визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами), з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком ПДВ, які включаються в ціну товарів (робіт, послуг) відповідно до законів України з питань оподаткування. Таким чином, ДПА України робить висновок, що при реалізації продукції за цінами, нижчими за собівартість, ПДВ обчислюється виходячи з договірної вартості цієї продукції. Крім того, в Листі від 19.09.2003 №7931/6/15-2415-8 додано, що коригування податкового кредиту за товарами, продаж яких здійснюється за цінами нижчими ніж ціна придбання чинним законодавством не передбачено.

Із матеріалів справи вбачається, що основними видами діяльності відповідно до статуту підприємства є виробництво титанової продукції, інших кольорових металів та окремих виробів з них, виробництво хімічної продукції для промислових цілей.

Судом встановлено, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит у відповідних податкових (звітних) періодах з сум податку на додану вартість в ціні вартості придбаної сировини, яка в подальшому використана у виробництві титанової продукції.

Від реалізації титанової продукції позивач отримав доход, що підтверджують відповідні декларації з податку на прибуток та первинні документи. Доход від реалізації готової продукції відображено в бухгалтерському обліку. Валовий доход від реалізації відображено в податковому обліку в податкових деклараціях з податку на прибуток підприємства.

Операція продажу продукції за ціною нижче собівартості не призводить до збільшення власного капіталу суб'єкта підприємницької діяльності, є збитковою і такою, що суперечить меті підприємницької діяльності за відсутності обґрунтованих підстав для такого продажу.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону №168/97-ВР, поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Умовою формування податкового кредиту відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону є відповідність вартості товарів рівню звичайних цін.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону №168/97-ВР, база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг).

Пунктом 1.18 статті 1 Закону №168/97-ВР передбачено, що звичайні ціни розуміються і застосовуються за правилами визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону №168/97-ВР.

Звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), встановлена сторонами договору (підпункт 1.20.1 пункту 1.20 статті 20 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, ціни реалізації титану губчастого, визначені за цінами, які складаються на світовому ринку (за даними європейського довідника «Metal-Pages»).

Таким чином, до податкового кредиту, з урахуванням положень підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.4 пункту 7.4, підпункту 7.7.1, підпункту 7.7.2, пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», законно та обґрунтовано віднесено суми податків від операцій з придбання товарів та послуг, які призначені для їх використання в господарській діяльності, а саме в виробництві КП «ЗТМК» титанової продукції та реалізації її з метою отримання доходу. Придбання товарів та послуг здійснено за звичайними цінами, тому відсутні підстави для коригування податкового кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, у звязку з тим, що позивачем спростовані висновки податкового органу за результатами перевірки, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та законність висновків зроблених в акті перевірки та обґрунтованість податкового повідомлення рішення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Адіністративний позов задовольнити.

2.Скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів № /0 від 22.12.2010.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» () судовий збір у розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.В.Калашник