Справа № 804/10205/14
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2015 рокусправа № 804/10205/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2014 року у справі № 804/10205/14 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про перерахунок довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2014 року позов ОСОБА_1 (далі - позивач) задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України Жовтневого району м. Дніпропетровська (далі - відповідач) щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням заробітної плати працюючого судді з 01 січня 2013 року. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України Жовтневого району м. Дніпропетровська здійснити перерахунок та виплату позивачу недовиплаченої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді на підставі довідок Апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-369-С, № 7-370-С, № 7-371-С, № 7-372-С від 27.06.2014 року починаючи з 01 січня 2013 року, у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням різниці, яка була виплачена йому у цей період.

Не погодившись з постановою суду, відповідач, посилаюсь на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2014 року та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII, у ч. 3 ст. 138 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» внесено зміни щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 70% грошового утримання судді, а не 90% як вказує позивач.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в яких зазначив, що суд прийняв законне та обґрунтоване рішення і підстави для його скасування відсутні.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та обґрунтування апеляційної скарги, наполягав на її задоволені.

Представник позивача заперечував проти доводів та обґрунтувань апеляційної скарги, прохав залишити постанову суду першої інстанції у даній справі без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з вересня 2006 року позивач є суддею у відставці та знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська. На даний час ОСОБА_1 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді апеляційного суду, яке складає 7739 грн. 25 коп. Згідно розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання від 21.07.2006 року, його стаж складає 25 років 11 місяців 16 днів.

Відповідно до довідок Апеляційного суду Дніпропетровської області про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці заробітна плата судді, що працює на відповідній посаді з січня 2013 року складає 20187 грн. 20 коп., з липня 2013 року складає 20187 грн., 20 коп., з грудня 2013 року складає 21436 грн. 80 коп.,з січня 2014 року складає 21436 грн. 80 коп.

27.06.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та доплату різниці з 01 січня 2013 року на підставі довідок Апеляційного суду Дніпропетровської області, у зв'язку зі зміною посадових окладів працюючих суддів, проте листом від 04.07.2014 р. № 6399/05/27 йому відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено проведення перерахунку щомісячного довічного утримання суддям у відставці, крім суддів Конституційного суду України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заробітна плата працюючого судді Апеляційного суду Дніпропетровської області збільшена, ОСОБА_1 набув право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі, що обраховується, виходячи із розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді і таке право узгоджується з положеннями статті 22 Конституції України, відповідно до положень якої права особи не можуть бути звужені.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 126 Конституції України передбачає, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як зазначалось у рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2007 18.06.2007 року, щомісячне довічне грошове утримання судді - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України, Законом України «Про статус суддів».

Свого часу, при вирішенні питання щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при збільшенні заробітної плати працюючого судді, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року було визнано неконституційними положення пункту 63 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо зміни існуючого порядку виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Приймаючи вказане рішення, Конституційний суд України виходив з того, що фактичне позбавлення суддів у відставці права на перерахунок довічного грошового утримання у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати працюючого судді, суттєво звужує зміст і обсяг прав судді, яке він мав, та обмежує його конституційні гарантії незалежності.

Зазначене підтверджує право судді на перерахунок довічного грошового утримання у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати працюючого судді

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 року № 18-рп/2011, правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання ідентичне щомісячному довічному грошовому утриманню. Відмінність щомісячного грошового утримання працюючого судді від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці полягає у тому, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, цю виплату одержували виключно з Державного бюджету України, а судді у відставці - з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Більш того, Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними):

- частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI;

- статтю 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI в частині поширення її дії на Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI;

- абзац другий пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними.

Отже, визнання неконституційними положень законів, які обмежували розмір як нарахування так і виплати суддівської винагороди, свідчить про те, що такі законодавчі норми не породжують певних прав та обов'язків, а тому Позивач з дня призначення суддівської винагороди мав право на її призначення у первісно призначеному відсотковому розмірі від заробітної плати працюючого судді та на її виплату без будь-яких обмежень.

Розмір щомісячного грошового утримання працюючого судді на час виникнення спірних правовідносин сторонами не оспорюється.

Вказане свідчить про те, що, відмовляючи у здійсненні нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у новому розмірі, враховуючи збільшення розміру суддівської винагороди діючого судді на відповідній посаді та, враховуючи визнання неконстутиційними положення законодавчих норм, які зменшували розмір як нарахування так і виплати суддівської винагороди, Відповідач діяв неправомірно.

Оскільки встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови провести позивачу нарахування раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у іншому розмірі, пов'язаному з підвищенням суддівської винагороди (заробітної плати) працюючим суддям на підставі наданих довідок про суддівську винагороду ( заробітну плату), то у відповідності до ст. 162 КАС України, поновлення порушених прав необхідно здійснити шляхом зобов'язання відповідача провести відповідне нарахування розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, забезпечивши його виплату згідно з положеннями частини 3 статті 138 «Про судоустрій і статус суддів».

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що жодним нормативно-правовим актом не визначено прав та підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та на те, що у відповідності до діючого законодавства на теперішній час розмір щомісячного грошового утримання обмежується 70%, визнаються колегією суддів необґрунтованими, оскільки положення статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не містять прямої заборони нарахування у новому розмірі раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів судів загальної юрисдикції, в той час, як приписи статей 22,126 Конституції України свідчать саме про те, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України, при цьому конституційні права і свободи не можуть бути скасовані.

В судовому засіданні представником відповідача зазначено, що на вимогу позивача пенсійним фондом було проведено умовний розрахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача в розмірі 90% з 01.01.2013р. та з 01.12.2013р., наслідком якого було прийняття розпоряджень № 186731 від 08.07.2014р. (а.с. 78,80), які мали консультативний характер, проте, не приймалися до виконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно та повно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2014 року у справі № 804/10205/14 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 20.03.2015р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак