Справа № 2-а/489/286/14
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а/489/286/14

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Коваленко І.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу виконавчого комітету Миколаївської міської ради на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третіх осіб - Кабінету Міністрів України, Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» про визнання неправомірними бездіяльності та відмови у проведенні капітального ремонту,-

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третіх осіб - Кабінету Міністрів України, Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» (далі - ЖКП ММР «Південь»), в якому просив визнати неправомірними бездіяльність відповідача з надання протягом місяця відповіді на звернення про забезпечення капітального ремонту квартири та відмову в забезпеченні капітального ремонту квартири, що є в комунальній власності, такою що не відповідає вимогам Житлового кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.06.2014 позивач звернувся до виконавчого комітету Миколаївської міської ради із письмовою заявою про забезпечення капітального ремонту квартири, відповідь на яку отримав лише 30.07.2014 року, після особистого звернення. Так як термін надання відповіді перевищує один місяць, встановлений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», така бездіяльність відповідача є неправомірною. Як на підставу іншої вимоги зазначив, що мешкає в квартирі, яка належить до комунальної власності. У 2009 році минуло 40 років з дня введення будинку в експлуатацію, але капітальний ремонт в квартирі жодного разу не проводився. Так як, з цього питання позивач неодноразово звертався до виконавчого комітету Миколаївської міської ради з питанням забезпечити проведення будівельних робіт, але в останнє листом від 30.07.2014 року № Ш-837-4/л, І-218-6/л відповідач в цьому відмовив з посиланням на необхідність виконання робіт власними силами, що на думку позивача не відповідає вимогам Житлового кодексу України. Тому просив позов задовольнити.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений повністю. Визнано неправомірною бездіяльність виконавчого комітету Миколаївської міської ради, яка полягає в порушенні місячного терміну розгляду звернення ОСОБА_1, зареєстрованого за вхідним номером 1-837-4/л від 12.06.2014 року. Визнано неправомірною відмову виконавчого комітету Миколаївської міської ради в забезпеченні проведення капітального ремонту квартири АДРЕСА_1, яка належить до комунальної власності та знаходиться в користуванні ОСОБА_1

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням виконавчий комітет Миколаївської міської ради подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження в зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, згідно п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.06.2014 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Миколаївської міської ради із заявою про проведення капітального ремонту квартири АДРЕСА_1, в якій він проживає та яка належить до комунальної власності. Заява зареєстрована відповідачем цього ж дня за вхідним номером 1-837-4/л із відміткою «Контроль».

Відповідь на звернення відповідач надав листом від 30.07.2017 року №1-837-4/л, 1-218-6/л, в якому фактично відмовив у проведенні капітального ремонту квартири, з посиланням на Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2009 року №5.

Позивач пояснив, що у місячний строк з дня його звернення із заявою відповідач відповіді не надав, що є порушенням Закону України «Про звернення громадян», а отримання відповіді стало можливим лише після особистого звернення до канцелярії відповідача.

Заперечуючи проти позову представник відповідача пояснив, що виконавчий комітет Миколаївської міської ради взагалі не повинен був надавати відповідь, оскільки позивач неодноразово звертався до виконавчого комітету з аналогічних питань.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з наступного, з чим частково погоджується апеляційний суд.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За положеннями частин другої, третьої статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

За положеннями статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Отже, суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що Законом України «Про звернення громадян» визначено термін розгляду звернень, умови за яких повторне звернення по суті не розглядається та порядок повідомлення заявника про відсутність підстав для повторного звернення.

Відповідач вказаних вимог не дотримався, оскільки попередні звернення позивача по суті вирішені не були, що підтверджується матеріалами справи, а тому повторне звернення, у розумінні статті 8 наведеного Закону, не може бути підставою для прийняття рішення про припинення розгляду. Також, відповідачем не дотримано порядку продовження строку розгляду звернення, як це передбачено статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

У зв'язку із цим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вимога про визнання неправомірною бездіяльності відповідача з розгляду звернення в місячний термін є правомірною та підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині визнання відмови відповідача в проведенні капітального ремонту неправомірною, виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1, квартира, в якій він проживає, належить до комунальної власності та потребує капітального ремонту, зокрема, необхідно здійснити ремонт підлоги, заміну лінолеуму і столярних виробів, сантехнічних приладів. При цьому позивач посилається на норми ЖК України.

Водночас, на підставі ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, розглядаються за правилами цивільного судочинства. Про це наголошується у п. 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20 травня 2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

В силу ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідачем у справі, що розглядається, є орган виконавчої влади місцевого самоврядування, який в даному випадку не здійснює владних управлінських функцій, оскільки правовідносини з питань ремонту житла між позивачем та виконкомом регулюються договором найму житлового приміщення та ЖК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що спір про зобов'язання здійснити ремонт житла треба розглядати в порядку цивільного судочинства, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повного задоволення позову ОСОБА_1.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про визнання неправомірною бездіяльності відповідача з розгляду звернення в місячний термін є правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України.

Проте, в іншій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю у відповідності до ч. 1 ст. 203 КАС України.

Відтак, апеляційна скарга виконавчого комітету Миколаївської міської ради підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Миколаївської міської ради - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2014 року в частині визнання неправомірною відмови виконавчого комітету Миколаївської міської ради в забезпеченні проведення капітального ремонту квартири АДРЕСА_1, яка належить до комунальної власності та знаходиться в користуванні ОСОБА_1 - скасувати, а провадження у справі закрити та роз'яснити позивачу його право на звернення до суду з цього питання в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов