Справа № 808/3275/14
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/3275/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2015 року

справа № 808/3275/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі № 808/3275/14 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Карлсберг Україна» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із постановою суду, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи відповідача щодо того, що під час проведення камеральної перевірки позивача встановлено порушення ним п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим безпідставно включено до податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2013 року суму податку на додану вартість за податковою накладною за вересень 2013 року, яка не має відображення факту реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Зазначає, що позивач мав право скористатися правом на віднесення сум податку до складу податкового кредиту на підставі Заяви про порушення постачальником порядку реєстрації податкової накладної і лише у тому періоді, в якому була подана заява про порушення постачальником порядку реєстрації податкової накладної, а саме у листопаді 2013 року.

У судовому засіданні сторони, доводи, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, підтримали в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши підстави для апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки висновки, викладені у акті перевірки, не узгоджуються з приписами п. 198.6 ст. 196, п. 201.10 ст. 201 ПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції і зазначає наступне.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Положеннями п. 198.2 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Пунктом 201.6 ст.201 Кодексу встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Отже, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Відповідно до п.198.6 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 №969 (який набрав чинності з 10.01.2011), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

У зв'язку з тим, що ТОВ «Експансія» не зареєструвала накладної від 05.09.2013 р. №7000661, позивачем подано заяву про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних), додаток 8 до податкової декларації за листопад 2013 року.

З реєстру виданих та отриманих податкових накладних за грудень 2013 року, вбачається, що позивачем податкову накладну від 05.09.2013 р. №7000661 отримано лише 01.12.2013 р. (а.с. 54-57), тому ПАТ «Карлсберг Україна» віднесено суму коштів по операціях з ТОВ «Експансія» до складу податкового кредиту за грудень 2013 року, що підтверджується розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5) (а.с. 50-53), тобто у місяці, в якому було отримано податкову накладну.

Відповідно до абзацу 3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Таким чином, право платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту закон ставить залежно від першої із визначених в ньому подій, при цьому таке право обов'язково має бути підтверджено належним чином оформленою податковою накладною. Водночас, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, закон передбачає збереження такого права протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем податковий кредит повинен був бути включений до податкової декларації за листопад 2013 року, в додатку 8 до якої позивач вказав щодо відсутності реєстрації ТОВ «Експансія» накладної від 05.09.2013 р. №7000661, колегія суддів зазначає, що Податковим кодексом України передбачено, що у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту (п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України), що й було зроблено позивачем.

Крім того, чинне законодавство не містить обов'язку покупця включати суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту, у тому звітному періоді, в якому була подана скарга на продавця (постачальника). Суд зазначає, що після подачі скарги на постачальника покупець взагалі може не використовувати право на одержання податкового кредиту, оскільки одержання податкового кредиту є правом, а не обов'язком суб'єкта господарювання.

Відтак, враховуючи включення позивачем до складу податкового кредиту суми коштів з податку на додану вартість по операціях з ТОВ «Експансія», в межах встановлених абзацом 3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної від 05.09.2013 р., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправність збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не допущено порушень норм матеріального і процесуального права, а викладені в ньому висновки відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду першої інстанції – без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів – залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі № 808/3275/14 – залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня виготовлення її тексту у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай