Справа № 820/20852/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 р.Справа № 820/20852/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2015р. по справі № 820/20852/14

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області

до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхівання від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області

про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі по тексту - позивач, УПФУ в м. Сєвєродонецьку) звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі по тексту - відповідач, ВВД ФСС НВВПЗУ в м. Сєвєродонецьку, Фонд), в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість з витрат на виплату допомоги на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника у розмірі 302,37 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2015 року по справі № 820/20852/14 в задоволенні адміністративного позову управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Відділу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про стягнення витрат в сумі 302, 37 грн. - відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2015 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на п.4 «Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України та Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань № 5-4/4 від 04.03.2003 р., стверджує, що для відшкодування Фондом допомоги на поховання не потрібно встановлення причинного зв'язку між смертю застрахованої особи та одержаним каліцтвом від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Отже, оскільки померла ОСОБА_1 одержувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, відповідач зобов'язаний відшкодувати виплачену суму допомоги на поховання померлої.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не відшкодовує понесені позивачем витрати - суму допомоги на поховання, виплачену сім'ї померлої ОСОБА_1 в розмірі 302,37 грн., що підтверджується актом щомісячної звірки витрат, таблицею розбіжностей (а. с. 7, 9).

Актом форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві підтверджується, що нещасний випадок із ОСОБА_1 стався 16.11.1978 року на виробництві, підприємство - "Мостотряд -54". (а.с. 4).

Відповідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 26.05.2014 року ОСОБА_1 померла у віці 74 років ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено актовий запис № 676 ВДРАЦС Реєстраційної служби Сєвєродонецького МУЮ у Луганській області (а.с. 6).

Вважаючи, що Фонд повинен відшкодувати позивачеві суму допомоги на поховання, виплачену сім'ї померлої ОСОБА_1 в розмірі 302,37 грн., УПФУ в м. Сєвєродонецьку звернулось до суду з даним позовом про стягнення вказаної суми.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності у Фонду підстав для відшкодування понесених Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області витрат на поховання ОСОБА_1 з огляду на недоведеність причинного зв'язку смерті ОСОБА_1 з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, спірні відносини виникли з приводу наявності обов'язку у відповідача відшкодовувати понесені позивачем витрати на виплату і доставку виплаченої допомоги на поховання.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням визначені у статті 25 Основ. Усі види страхування, крім медичного, включають в себе допомогу на поховання. Так, зокрема, до пенсійного страхування входить допомога на поховання пенсіонерів; до страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); до страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі по тексту - Закон № 1105-ХІV) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) Фонд зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Статтею 21 цього Закону визначені соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Так, у разі настання страхового випадку Фонд у встановленому законом порядку повинен, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини восьмої статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року № 826, регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг.

Відповідно до п.2 Порядку, витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (пункт 5 зазначеного Порядку).

Згідно з абзацом 2 частини дев'ятої статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та зазначеного вище Порядку, затвердженого на виконання частини восьмої статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано ані документів, що підтверджували б зв'язок причини смерті ОСОБА_1 із отриманим нею трудовим каліцтвом, ані даних про отримувачів допомоги на поховання ОСОБА_1, а також документів на підтвердження фактичного отримання такої допомоги.

Враховуючи те, що докази, які підтверджують причинний зв'язок смерті ОСОБА_1 з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, професійним захворюванням, позивачем не надані, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відшкодування відповідачем витрат на поховання зазначеної особи, понесених УПФУ в м. Сєвєродонецьку.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на положення пункту положення пункту 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року № 5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697, яким зобов'язано Фонд відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, оскільки норми вказаного пункту суперечать положенням Закону № 1105-XIV.

Так, зокрема, стаття 21 цього Закону пов'язує виникнення такого обов'язку у Фонду зі смертю працівника, а не з отриманням померлим, який не працював, зазначеної вище пенсії.

Такий висновок суду узгоджується із практикою Верховного Суду України, викладеною в постановах від 23.04.2013 року по справі № 21-108а13, від 30.10.2012 року у справі №21-228а-12, від 23.05.2011 року у справі №21-48а11, врахування якої є обов'язковим в силу ч.1 ст.244-2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог УПФУ в м. Сєвєродонецьку про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку витрат Управління на виплату та доставку допомоги на поховання в розмірі 302,37 грн.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2015р. по справі № 820/20852/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.