Справа № 817/4574/13-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2015р. м. Київ К/800/29976/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
провівши у порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України про зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (правонаступник відповідача) на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2014 року,
встановив:
У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України про зобов`язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби з розрахунку 24-х повних календарних років з урахуванням виплачених сум.
На обґрунтування позову послався на те, що при звільненні з військової служби в порушення вимог пункту 2 статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) відповідач виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби лише за 20 календарних років.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 січня 2014 року відмовлено в задоволенні позову.
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2014 року скасовано постанову суду першої інстанції, а позов задоволено: зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби з розрахунку 24-х повних календарних років з урахуванням виплачених сум.
Додаткової постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 103,23 грн.
У касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, посилаючись на відсутність інформації про невиплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, просить його скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, зазначивши про його законність і обґрунтованість.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 1 серпня 1989 року призваний через Володимирецький районний військовий комісаріат Рівненської області на строкову військову службу до Збройних Сил СРСР та поступив на навчання у Кам`янець-Подільське вище військово-інженерне командне училище (далі КПВВІКУ).
Наказом Міністра оборони України від 20 червня 1993 року № 346 позивачу - курсанту, що закінчив навчання в КПВВІКУ, присвоєно військове звання «лейтенант» та звільнено з дійсної військової служби в запас із постановленням на облік Володимирецького РВК Рівненської області.
Відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 5 серпня 2013 року № 3745 у роздавальних відомостях на виплату грошового забезпечення генералам, офіцерам, прапорщикам і військовослужбовцям надстрокової служби КПВВІКУ в червні 1993 року по окремій відомості № 173 на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям строкової служби КПВВІКУ, що звільняються у запас в червні 1993 року, відображено нарахування лейтенанту запасу ОСОБА_1 коштів в розмірі 12205 крб.
В подальшому, 30 вересня 1993 року позивача призвано на військову службу із запасу Володимирецького РВК та зараховано на військову службу за контрактом до 5-го окремого батальйону ВВ МВС України строком на п`ять років, де продовжуючи строки дії контракту, він проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 в місті Кузнецовську на Рівненській АЕС.
Наказом командувача ВВ МВС України від 12 серпня 2013 № 82 о/с підполковника ОСОБА_1 - заступника командира військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України від 15 листопада 2013 № 236 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Відповідно до вказаного наказу вислуга років на військовій службі позивача складає: у календарному обчисленні - 24 роки 00 місяців 04 дні, у пільговому обчисленні - 34 роки 00 місяців 25 днів.
При звільненні ОСОБА_1 нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з розрахунку 20-ти календарних років в сумі 47992,50 грн.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 19 червня 1992 року; далі Закон № 2232-XII) строкова військова служба є одним з видів військової служби.
Відповідно до статті 25 Закону № 2232-XII громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.
Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.
Частиною дугою статті 15 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби в червні 1993 року) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, при звільненні з військової служби виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.
Абзацом 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби 15 листопада 2013 року), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Згідно з абзацом 6 частини другої статті 15 Закону № 2011-XII у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби, одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Відповідно до витребуваної апеляційним судом довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 23 квітня 2014 року № 179/1/5481 в перевірених документах КПВВІКУ за червень 1993 року відсутня інформація про виплати при звільненні ОСОБА_1 (в тому числі одноразової грошової допомоги за кожен повний рік служби).
Отже, позивачу не виплачувалась одноразова грошова допомога за 4 роки служби при звільненні з військової служби у 1993 році, а тому відповідач зобов`язаний був виплатити таку допомогу за повні 24 роки служби, а не за 20, як він це протиправно здійснив.
З огляду на встановлені обставини суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність невиплати позивачу одноразової грошової допомоги за 24 повні календарні роки служби.
Не заслуговують на увагу посилання відповідача на відсутність інформації про те, що спірна допомога позивачу не виплачувалась, оскільки за правилами частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Документів, які б свідчили про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у червені 1993 року після закінчення навчання в КПВВІКУ, відповідачем не надано.
Згідно з частиною третьою статтею 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятого ним рішення.
Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відхилити, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2014 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.