Справа № 540/3/15-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 р.Справа № 540/3/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України в Машівському районі Полтавської області на постанову Машівського районного суду Полтавської області від 02.02.2015р. по справі № 540/3/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного Фонду України в Машівському районі Полтавської області

про визнання рішення протиправним та зобов'язання призначити пенсію,

ВСТАНОВИЛА:

05.01.2015 року позивачка, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Машівському районі Полтавської області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 17 від 30.12.2014 року, яким відповідач відмовив в призначенні пенсії за вислугою років;

- зобов'язати відповідача призначити та оформити належним чинном пенсію за вислугою років відповідно до "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши періоди перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років протягом 1997-1999 років у спеціальний та безперервний стаж роботи за спеціальністю вихователя дитячого садка.

Постановою Машівського районного суду Полтавської області від 02.02.15 року по справі № 540/3/15-а зазначений позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області № 17 від 30 грудня 2014 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши період перебування її у відпустці по вагітності та пологах і по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 01 березня 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року у спеціальний та безперервний стаж роботи за спеціальністю вихователя дитячого садка.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що постанову винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України дана справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 грудня 2014 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугою років у зв'язку з наявністю спеціального стажу роботи більше 25 років на посаді вихователя дитячого садка.

Рішенням комісії Управління Пенсійного фонду України (далі УПФУ) в Машівському районі № 17 від 30.12.2014 року відмовлено позивачці в призначенні пенсії відповідно до п. "е" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв'язку з відсутністю необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Вказане рішення мотивоване тим, що трудова книжка не містить даних про надання їй відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку протягом 1997-1999 років, уточнюючих довідок позивачка не надала у зв'язку з ліквідацією колгоспу "Прогрес" без визначення правонаступника, а архівні довідки не містять відомостей про надання їй відпустки.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням відповідача, позивачка для захисту своїх прав звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні достовірно встановлено той факт, що позивачка в період з 1987 року по 2014 рік працювала на посаді вихователя, що вбачається зі змісту її трудової книжки, підтверджено в тому числі показаннями свідків, а оскільки 24 квітня 1997 року вона народила сина, тому відповідають дійсності записи у трудовій книжки, що вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною (декретна відпустка) і тому оспорюване рішення відповідача № 17 від 30.12.2014 є протиправним, а відтак підлягає скасуванню.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача та часткового задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджених постановою КМУ від 4 листопада 1993 року N 909, до них відносяться дитячі дошкільні заклади, в т.ч. посади вихователя.

Як видно з п. 2.4. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року N 22-1 (далі Порядку N 22-1), до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, за відсутності якої стаж підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України ( далі КМУ).

Відповідно до ст. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження права на призначення пенсії за вислугою років на підставі ст. 55 Закону № 1788-XII в матеріалах справи містяться наступні документи.

Так, з копії її трудової книжки вбачається, що з 01 липня 1987 року позивачка прийнята в члени колгоспу імені Жданова на посаду вихователя дитсадка, де пропрацювала до 25.11.1987 року, наступного дня 26.11.1987 року була прийнята на роботу вихователем дитячого садка КСП "Прогрес".

06.10.1999 року переведена на роботу в Новотагамлицьку ЗОШ зі збереженням трудового стажу, з 01.09.1999 року прийнята на посаду вихователя ГПД в Новотагамлицьку ЗОШ 1-3 ступенів, після чого 01.11.2011 року переведена на посаду вихователя дитсадка, а 01.01.2005 року звільнена роботи у зв'язку з переведенням в дошкільний навчальний заклад завідуючою.

01.10.2012 року позивачка переведена на посаду вихователя дошкільного начального закладу і 19.12.2014 року звільнена з роботи у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років. На аркушах 18-21 її трудової книжки вбачається, що позивачка перебувала у декретній відпустці у 1989-1990 роках та у 1997-1999 роках, при цьому колегія суддів зазначає, що перебування її у цій відпустці у 1989-1990 роках відповідачем під час розгляду в суді першої інстанції не заперечувалось.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23 травня 1997 року вбачається, що позивачка 24 квітня 1997 року народила сина ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона народила дочку ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_2.

Виходячи із вищевказаного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відображені у трудовій книжці позивачки періоди перебування її у відпустці по догляду за дитиною (на той час - декретна відпустка) відповідають дійсності.

Згідно архівної довідки № 245/245 від 17.07.2014 року у книзі нарахування заробітної плати колгоспників колгоспу "Прогрес" з 01.01.1995 року по 31.12.1998 року вбачається, що з березня 1997 року по грудень 1998 року заробітна плата позивачці не нараховувалася, а у лютому 1997 року вказано про відпрацювання 116 днів. В довідці відділу освіти, сім'ї, молоді та спорту Машівської РДА № 886 від 29.07.2014 року за 1999 рік відображено, що позивачка в період з січня по серпень включно заробітну плату не отримувала, і лише з вересня почалося нарахування заробітної плати.

Колегія суддів відхиляє доводи, викладені в апеляційній скарзі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 179 Кодексу законів про працю (в редакції, що діяла на час народження позивачкою сина), жінкам надаються відпустки по вагітності і родах тривалістю сімдесят календарних днів до родів і п'ятдесят шість (у разі ненормальних родів або народження двох чи більше дітей - сімдесят) календарних днів після родів, які обчислюються сумарно і надаються жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до родів, і, за їх бажанням, частково оплачувані відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років з виплатою за ці періоди допомоги по державному соціальному страхуванню. Крім зазначених відпусток, жінці, за її заявою, надається додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років.

Статтею 181 цього Кодексу (в редакції на той же час) передбачено, що частково оплачувана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині четвертій статті 179 цього Кодексу, повністю або частинами в межах встановленого строку і оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років зараховується як в загальний, так і в безперервний стаж роботи і в стаж роботи за спеціальністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (на яку посилається відповідач), при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Пунктом "ж" ч. 3 цієї статі визначено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження доводів позивачки за її клопотанням під час розгляду справи в суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Так, ОСОБА_4 зазначила, що в період з 1985 року по 1998 рік вона працювала завідуючою дитсадка спочатку колгоспу Жданова, а потім КСП "Прогрес", в той час як до так і після вказаного періоду працювала просто вихователем. Позивачка дійсно працювала у них вихователем та у 1997 році наприкінці зими пішла у декретну відпустку.

Свідок ОСОБА_5 зазначила, що упродовж 1997-1999 років працювала економістом КСП "Прогрес". Позивачка дійсно працювала вихователем та отримувала заробітну плату в КСП", хоча дитсадки і обліковувалися окремо. Облік робочого часу вели завідуючі дитсадка, а вона підписувала табелі і дійсно пам'ятає, що позивачка в той час перебувала у декретній відпустці, тобто у відпустці по догляду за дитиною.

З трудової книжки свідка ОСОБА_4 вбачається, що протягом 1977-1998 років вона працювала завідуючою дитсадка, після чого 31.08.1998 року переведена на посаду вихователя, а позивачка з 1995 року по 2004 рік дійсно працювала головним економістом, що засвідчено печаткою СТОВ "Прогрес".

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Машівського районного суду Полтавської області від 02.02.15 року по справі № 540/3/15-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Машівському районі Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Машівського районного суду Полтавської області від 02.02.2015р. по справі № 540/3/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Зеленський В.В.
Судді Пянова Я.В. Чалий І.С.