Справа № 2/22
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2007-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17.10.2007 р. № 2/22

За позовом Дніпровського транспортного прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів

До Комунального підприємства «Київський метрополітен»

Про стягнення 4 719 600 грн.

Суддя Келеберда В.І.

Секретар Мельникова Л.В.

Представники:

Від позивача: Поліщук С.А. -пред. за довірен., Ясь А.О. -пред. прокуратури

Від відповідача: Мирошніченко Т.О. -пред. за довірен.

Обставини справи:

Дніпровська транспортна прокуратура м. Києва звернулась до суду в інтересах держави в особі Київського міського відділення Фонду України соціального захисту інвалідів до КП «Київський метрополітен»про стягнення 4 719 600 грн. Позовні вимоги заявлено про стягнення адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів та обґрунтовані посиланням на Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідач проти позову заперечив з огляду на те, що метрополітен є підприємством транспорту з підвищеною небезпекою, а тому 4% робочих місць для зайнятості інвалідів складають місця на 91 особу, з яких незайнятими залишаються 12 місць.

Після оголошеної перерви позивач підтримав заявлені вимоги та на виконання вимог суду направив запити до районних центрів зайнятості населення. На заперечення відповідача зазначив, що наведе визначення метрополітеном середньооблікової чисельності штатних працівників для розрахунку нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів є неправомірним.

Представником прокуратури також додатково зазначено, що неприбуткова діяльність підприємства не наділяє такого суб'єкта правом звільнення від сплати адміністративно-господарської санкції.

Представник відповідача на виконання вимоги суду надав штатний розпис підприємства та картки обліку на працю, копії яких залучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпровською транспортною прокуратурою м. Києва проведено перевірку, в ході якої було зроблено висновок про порушення КП «Київський метрополітен»законодавства про соціальний захист інвалідів.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні та гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами регулюються Законом України від 21.03.91р. № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»(далі Закон № 875-ХІІ).

Державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров'я України та органами місцевого самоврядування України.

Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці та підпорядковується йому (Постанова Кабінету Міністрів України від 26.09.02р. № 1434 «Про затвердження Положення про Фонд соціального захисту інвалідів»).

Відповідно до п. 3 Положення основними завданнями Фонду є: реалізація у межах своєї компетенції державної політики у сфері соціального захисту інвалідів; контроль за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами і організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»та фінансування заходів щодо соціального захисту інвалідів.

Для виконання покладених на нього завдань Фонд наділений правом проводити перевірку підприємств щодо реєстрації, подання ними звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплати адміністративно-господарських санкцій і пені, цільового використання наданих Фондом коштів тощо.

За погодженням з Мінпраці Фонд утворює територіальні відділення в межах граничної чисельності його працівників. Положення про територіальні відділення затверджує директор Фонду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.95р. № 314 «Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів»було встановлено механізм проведення атестації робочих місць для інваліда, яка була чинна на момент складання звіту відповідачем та втратила чинність у зв'язку з прийняттям постанови КМУ № 70 від 31.01.2007 року.

Відповідно до зазначеної постанови № 314 у межах доведеного нормативу підприємства зобов'язані створювати за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів та щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним, подавати відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів. На Державну службу зайнятості відповідно покладено обов'язок щодо обліку інвалідів, які звернулися за допомогою у працевлаштуванні; обліку робочих місць підприємств, на які можуть бути працевлаштовані інваліди; щоквартально звітувати місцевим органам соціального захисту населення інформацію про працевлаштування інвалідів тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.07р. затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування.

Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Так, відповідачем було надано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік за формою № 10-ПІ (супровідний лист до Київського міського відділення Фонду № 375-11 від 01.02.07р.). Звіт надано в цілому по метрополітену, до складу якого входить 16 структурних підрозділів.

Частиною 1 статті 19 Закону № 875-ХІІ зазначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 5 зазначеного Закону визначено, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Частиною 11 статті 19 Закону № 875-ХІІ встановлено, що норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначається виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, або порядок їх встановлення, відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього Закону.

Зазначена позиція наведена і Фондом соціального захисту інвалідів у листі від 25.05.06р. «Щодо працевлаштування інвалідів».

Відповідно до листа Фонду від 10.10.01р. «Щодо роз'яснення нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів підприємствами залізничного транспорту»для всіх підприємств (об'єднань), установ і організацій норматив робочих місць, призначений для працевлаштування інвалідів, повинен відповідати вимогам статті 19 Закону № 875-ХІІ .

Пунктом 1.8 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату від 28.09.2005 року № 286, визначено, що показник середньооблікової кількості штатних працівників використовується для визначення кількості зайнятих працівників за сферами економічної діяльності та ведення спостереження за змінами мобільності робочої сили. Суть його визначення полягає у тому, що зайнятий працівник враховується тільки один раз (за місцем основної роботи), незалежно від терміну трудового договору та тривалості робочого часу.

Зі звіту відповідача вбачається, що ним здійснено облік відповідно до Інструкції зі статистики кількості працівників та надано дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу -7724 особи; з них -79 штатних працівників, яким встановлена інвалідність. Нормативна кількість штатних працівників-інвалідів зазначена у розмірі -309 осіб. Тобто відповідач належним чином оформив звіт та подав його до відділення Фонду за місцем своєї реєстрації.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо професійної і трудової реабілітації інвалідів»№ 2960-V від 06.10.2005р. було внесено зміни до статей 19, 20 Закону № 875-ХІІ, зокрема частина перша статті 20 була викладена в наступній редакції: "Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю".

Сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи та організації проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Отже, усі підприємства, установи, організації, в тому числі і бюджетні, повинні сплачувати адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу для працевлаштування інвалідів починаючи з 2006 року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»(№ 3235-IV від 20.12.2005р.) було зупинено на 2006 рік дію статті 20 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»в частині сплати бюджетними установами адміністративно-господарських санкцій.

З метою врегулювання питання щодо сплати адміністративно-господарських санкцій бюджетними установами не лише у 2006 році були внесені Законом № 3483-IV від 23.02.2006р. зміни до частини першої статті 20 Закону № 875-ХІІ шляхом доповнення такого змісту: "Положення цієї частини не поширюються на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів".

З огляду на вищевикладене, підприємства, установи, організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів не сплачують адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу для працевлаштування інвалідів до відділень Фонду.

Зазначена позиція також просліджується у роз'ясненні Міністерства праці і соціальної політики України та Фонду соціального захисту інвалідів від 05.03.07р. «Щодо сплати адміністративно-господарських санкцій бюджетними установами за 2006 рік».

Як вбачається зі звіту відповідача, метрополітен є збитковим підприємством та заснований на комунальній власності.

Відповідно до ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених господарських санкцій, до суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Статтею 218 ГК України визначено підставу господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин -вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи викладене та положення ст. 18 Закону № 875-ХІІ щодо забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості, то суд приходить до висновку про належне звітування відповідачем щодо кількості створених робочих місць для інвалідів, а тому підстав для покладання відповідальності шляхом нарахування санкцій не вбачається. Крім того, як зазначалось вище, обов'язок звітувати місцевим органам соціального захисту населення про працевлаштування інвалідів покладається на Державну службу зайнятості, а ні на суб'єктів господарювання.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України).

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Виходячи з матеріалів справи та доказів, наданих сторонами, суд приходить до висновку про відсутність вини з боку відповідача та безпідставність застосування до нього адміністративно-господарської санкції, а тому позов визнається таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 161-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження (ст.254 КАС України).

Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України -з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя В.І. Келеберда