Справа № 357/18046/14-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання бездіяльності, яка полягала у не нарахуванні та невиплати їй з 01 січня 2014 року доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправною та покласти на відповідача обов'язок з 01.01.2014 року нарахувати та виплатити це підвищення відповідно до Закону.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року адміністративний позов залишено без розгляду в частині вимог за період з 01.01.2014 року по 17.06.2014 року на підставі ст.100 КАС України, - у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовні вимоги без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено, встановлений ст. 99 КАС України, строк звернення до суду, а також відсутні підстав вважати причини пропуску строку поважними.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, позивач у своєму позові просить суд покласти на відповідача обов'язок нарахувати та виплатити їй доплату до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2014 року.

Посилання апелянта на те, що про порушення своїх прав вона дізнався з ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2014 року, яку їй дала знайома пенсіонерка, не можуть бути розцінені в якості поважної причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та прийняті до уваги. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Закони України «Про державний бюджет на 2011 рік», «Про державний бюджет на 2012 рік» та «Про державний бюджет на 2013 рік» встановлювали обмеження щодо виплат додаткових пенсій, доплат особам постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС та пенсії по інвалідності. Законом України «Про Державний бюджет на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII, що набрав чинності з 1 січня 2014 року (п. 1 Прикінцевих положень Закону) такі обмеження не встановлені.

Натомість на підставі Закону України від 31 липня 2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набув чинності 3 серпня 2014 року, «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» були доповнені п. 6-7, за яким було встановлено, що норми і положення ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Про порушення своїх прав позивач повинна була дізнатися з самого початку неправомірного нарахування пенсії, тобто з 1 січня 2014 року, а тому в даному випадку позовні вимоги підлягають задоволенню в межах шестимісячного строку з дня звернення до суду, оскільки спірні правовідносини є триваючими.

Крім того, доводи апелянта з приводу того, що до вказаних правовідносин не застосовуються строки звернення до суду, встановлені ст. 99 КАС України, посилаючись на Віденську конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21 травня 1963 року, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12 липня 1996 року положеннями п. п. і) п. а) ч. 1 ст. VI якої встановлено, що строк позовної давності на відшкодування ядерної шкоди, спричиненої тілесному здоров'ю, складає тридцять років з дня ядерного інциденту, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки на відміну від положень Конвенції строки, визначені ст.99 КАС України є процесуальними.

Разом з тим, в даному випадку, апеляційна інстанція погоджується з доводами апелянта, що суд першої інстанції неправильно встановив дату звернення позивачем до суду з даним позовом.

Так, апелянт має право на перерахунок з 29.05.2014 року, оскільки з даним позовом вона звернувся 29.11.2014 року, направивши його через поштове відділення, що було залишено поза увагою Білоцерківським міськрайонним судом Київської області.

Тому, зважаючи, що позивачем ставилася вимога про зобов'язання проведення перерахунку та виплати з 01.01.2014 року, то суд першої інстанції повинен був прийти до висновку про необхідність залишення без розгляду позовних вимог за період з 01.01.2014 року по 28.05.2014 року включно.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Проаналізувавши викладене вище та враховуючи те, що позивачем суду апеляційної інстанції не надано жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Згідно зі ст. 199 КАС України за наслідками апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду і постановити нову з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції помилково залишив позовні вимоги за період з 29.05.2014 року по 17.06.2014 року без розгляду, а тому ухвала в цій частині підлягає скасуванню з направленням справи на продовження розгляду в цій частині.

Керуючись, ст.ст.3, 15, 17, 19, 195, 196, 199, 205, 206 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року - в частині залишення позовних вимог за період з 29.05.2014 року по 17.06.2014 року без розгляду - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи в цій частині.

В решті ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена лише в частині залишення оскаржуваної ухвали без змін до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.