Справа № 2а/0570/22348/11
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015р. м. Київ К/9991/24949/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Просив скасувати накази управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці № 460 від 28 жовтня 2011 «Про неналежне виконання службової дисципліни працівниками лінійного відділу на станції Микитівка та покарання винних» та № 417 о/с від 28 жовтня 2011 року в частині його звільнення з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення), поновити його на посаді начальника сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Микитівка управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що його незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, оскільки службової дисципліни він не порушував.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2012 року позов задоволено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2012 року скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2012 року та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 1994 року проходив службу в органах внутрішніх справ та з 1 жовтня 2011 року обіймав посаду начальника сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Микитівка управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці

28 жовтня 2011 року управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці видано наказ № 460 «Про неналежне виконання службової дисципліни працівниками лінійного відділу на станції Микитівка та покарання винних», яким притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України начальника сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Микитівка управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, майора міліції ОСОБА_4

Вказаний наказ виконано шляхом видання 28 жовтня 2011 року наказу управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці № 417 про звільнення позивача із займаної посади за п. «є» ст. 64 (за порушення дисципліни) Положення, з 28 жовтня 2011 року.

Підставою для звільнення позивача став висновок службового розслідування, затверджений 25 жовтня 2011 року, в ході якого встановлено порушення службової дисципліни позивачем, що виразилось у порушенні вимог ст. 8 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», п. 1.2 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 90 від 26 березня 2010 року «Про стан дисципліни і законності в діяльності органів внутрішніх справ та заходи щодо його покращення». Так, в ході розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 не здійснював належного контролю за діяльністю підлеглих, не приділяв достатньої уваги проведенню індивідуально-виховної роботи з особовим складом сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Микитівка управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці, що в свою чергу призвело до неналежного реагування на повідомлення про злочин, допущення несвоєчасної його реєстрації, ненаправлення на місце події слідчо-оперативної групи в повному складі.

На час звільнення позивач мав два незнятих дисциплінарних стягнення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача про порушення ОСОБА_4 службової дисципліни, що стало підставою для його звільнення з органів внутрішніх справ, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що звільнення позивача є правомірним, оскільки службовим розслідуванням встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, порядок звільнення дотримано.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року.

Відповідно до п. «є» ст. 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Згідно ст. 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частиною 1 ст. 5 цього ж Закону передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб.

Згідно ст. 8 вказаного Закону начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості.

Начальник зобов'язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником.

Старші за званням та посадою в усіх випадках зобов'язані вимагати від молодших дотримання службової дисципліни, зокрема, правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Виходячи зі змісту ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 цього ж Закону при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій відповідача при звільненні позивача з органів внутрішніх справ на підставі п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення, оскільки факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку доведено, звільнення проведено з дотриманням вимог статей 14, 18 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Доводи касаційної скарги про те, що кримінальна справа відносно підлеглих позивача закрита, а тому його звільнення незаконне, не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи перевірялись судом апеляційної інстанції і їм дана належна оцінка.

Решта мотивів та доводів касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк