Справа № 826/1347/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/1347/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2015 року № 826/1347/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Державної фінансової інспекції в м.Києві

до

Відділу культури, туризму та охорони культурної спадщини Печерської районної в м.Києві державної адміністрації

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація

про

зобов'язати вчинити дії

Обставини справи:

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державною фінансовою інспекцією в м. Києві відповідно до п. 1.2.2.1 Плану контрольно-ревізійної роботи на ІІ квартал 2014 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Управління культури, туризму та охорони культурної спадщини Печерської районної в м. Києві державної адміністрації за період з 01.03.2010 по 01.06.2014 року, якою встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в акті ревізії від 25.07.2014 року №04-30/2791.

Відповідач та третя особа проти задоволення позову заперечували з мотивів його безпідставності та необґрунтованості, зазначивши, що Відділом культури, туризму та охорони культурної спадщини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації були усунуті порушення бюджетного законодавства.

Також, відповідач зазначає, що відшкодування матеріальної шкоди державі на загальну суму 410, 15 тис. грн. не може бути примусово стягнуте шляхом вимоги, оскільки такі збитки, у разі їх нанесення відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

У судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Державною фінансовою інспекцією в м. Києві відповідно до п. 1.2.2.1 Плану контрольно-ревізійної роботи на ІІ квартал 2014 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Відділу культури, туризму та охорони культурної спадщини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації за період з 01.03.2010 по завершений місяць (01.06.2014), за результатами якої складено акт від 25.07.2014 року № 04-30/2791.

Під час проведення ревізії позивачем встановлено факти зарахування на посади працівників при відсутності у штатних розписах відповідних вакантних посад, порушення вимог ч. 6 ст. 78 (виконання за видатками не у відповідності до ч.ч.1,4 ст. 48) Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року № 2456VI, в період з 01.01.2011 по 01.06.2014 видатки на утримання Централізованої бібліотечної системи проведено у розмірах, що перевищують кількісні обмеження на посади, визначені штатними розписами до кошторису доходів і видатків на відповідні бюджетні періоди по загальному фонду місцевого бюджету по КФКВ 110201 «Бібліотеки», внаслідок утримання понадштатних одиниць, чим завдано матеріальної шкоди державі на загальну суму 410,15 тис. гривень, порушення ч. 7 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, в межах наданих п. 3.10 посадової інструкції завдань, не здійснено контроль за правильністю витрачання фондів заробітної плати та суворого дотримання штатної дисципліни.

Враховуючи, що Відділом культури, туризму та охорони культурної спадщини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації не забезпечено виконання листа-попередження, Держфінінспекція звернулась суду з позовом, в якому просить зобов'язати позивача вчинити певні дії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вказує про наступне.

Положеннями Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ (далі – Закон № № 2939-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні.

За приписами ст. 2 Закону № № 2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Статтею 4 Закону №2939-ХІІ закріплено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Основні функції органу державного фінансового контролю, яким є позивач, закріплені в статті 8 названого Закону до яких, зокрема, віднесено:

- здійснення державного фінансового контролю та контроль за:

виконанням функцій з управління об'єктами державної власності;

цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів;

цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії;

складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету;

станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів;

усуненням виявлених недоліків і порушень;

- вжиття в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб.

На реалізацію наведених функцій статтею 10 Закону №2939 органу державного фінансового контролю надається право:

- перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо);

- пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

- звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені положення Закону України від 26.01.1993р. №2939-ХІІ кореспондуються з приписами пункту 50 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі по тексту - Порядок №550).

Згідно з пунктами 45 та 46 названого Порядку у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з п. 7 ст. 10 Закону № 2939, органам державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, та згідно з ч. 2 ст. 15 цього Закону, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

З аналізу вищезазначених норма вбачається, що ДФІ має право виносити вимогу у разі виявлення порушень законодавства, яка є обов'язковою до виконання ревізуємою стороною.

Одночасно, суд зазначає, за своєю природою листи-попередження носять інформаційний, рекомендаційний і необов'язковий характер. Тобто, лист і викладені в ньому факти і висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжують для суб'єкта господарювання певні правові наслідки.

А тому, суд приходить до висновку про недотримання позивачем законодавства в частині правового оформлення вимог, що в свою чергу унеможливлює їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи видатки по ЦБС проводилися в межах кошторису доходів і видатків загального фонду міського бюджету по КФКВ 110201 “Бібліотеки”, штатна чисельність працівників ЦБС (118 чоловік) перевищена не була. Без внесення змін до штатного розпису в ЦБС на посаді бібліотекаря І категорії згідно тарифікаційного списку фактично працював бібліотекар II категорії, а на посаді бібліотекаря II категорії згідно тарифікаційного списку фактично працював бібліотекар. Згідно штатних розписів за ревізуємий період фонд оплати праці на посадах бібліотекар І категорії та бібліотекар II категорії склав 423 403,00 гривень, а фактично виплачено 327 691, 33 гривень, що свідчить про економію фонду оплати праці (95 711, 67 грн.).

Відповідно до п. 1.3. Порядку взаємодії між органами державної контрольно-ревізійної служби та органами прокуратури, внутрішніх справ і Служби безпеки України, що затвердженого наказом Головного контрольно-ревізійного управління України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України від 19 жовтня 2006 p. N 346/1025/685/53 матеріальна шкода (збитки) - це втрата активів чи недоотримання належних доходів об'єктом контролю та/або державою, що сталися внаслідок порушення законодавства об'єктом контролю шляхом дій або бездіяльності його посадових (службових) осіб.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Виходячи з наведеного, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладених у постановах від 15.04.2014р. №21-40а14, №21-63а14, від 13.05.2014р. № 21-89а14, від 20.05.2014р. №21-93а14, від 18.09.2014р. №21-332а14, від 28.10.2014р. №21-462а14, від 18.11.2014р. №21-461а14, від 25.11.2014р. №21-442а14, від 20.01.2015р. №21-603а14.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи Відділом культури були усунуті виявлені позивачем порушення бюджетного законодавства, а саме: приведено у відповідність штатний розпис Централізованої бібліотечної системи Печерського району м. Києва, винній особі винесена догана, що підтверджується наказом від 11.08.2014 року №14, притягнуто до адміністративної відповідальності двох посадових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 69-71, 94, 158, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України. Постанова відповідно до частини першої ст. 254 КАС України набирає законної сили.

Суддя В.І. Келеберда