Справа № 2а-711/1388/12
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Справа № 67128/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 6 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бедевлянської сільської ради, голови Бедевлянської сільської ради та землевпорядника Бедевлянської сільської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання частково протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2011 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Бедевлянської сільської ради, голови Бедевлянської сільської ради та землевпорядника Бедевлянської сільської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення сьомої сесії п'ятого скликання Бедевлянської сільської ради №170 від 19.07.2007 року в частині надання гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1, мешканцям АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2; зобов'язати сільського голову Бедевлянської сільської ради та землевпорядника Бедевлянської сільської ради виконати підписи у технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 в ур. «В.Поле», площею 0,1283 га. Позивач просить поновити строк звернення до суду.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 6 лютого 2012 року поновлено позивачу строк звернення до суду. Визнано протиправним та скасовано рішення сьомої сесії п'ятого скликання Бедевлянської сільської ради №170 від 19.07.2007 року в частині надання гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1, мешканцям АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 Зобов'язано сільського голову Бедевлянської сільської ради та землевпорядника Бедевлянської сільської ради виконати підписи у технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 в ур. «В.Поле», площею 0,1283 га.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що рішенням Бедевлянської сільської ради № 41/13 від 14.02.1997 року надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку ОСОБА_2 в ур. «В. Поле» на земельній ділянці 0,15 га. Рішенням 5-ої сесії 5-го скликання Бедевлянської сільської ради за №101/14 від 16.02.2007 року надано дозвіл ОСОБА_2, мешк. АДРЕСА_3, на збір матеріалів щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,15 га в урочищі «В. Поле» в с. Бедевля, і запропоновано йому виготовити технічну документацію по передачі у власність земельної ділянки та надати її на затвердження на черговій сесії Бедевлянської сільської ради.

Суд першої інстанції вказує на те, що позивачем, у встановленому Земельним кодексом України порядку, були вчинені дії щодо користування та набуття права власності на земельну ділянку площею площею 0,15 га в урочищі « В.Поле». Однак, такі права позивача були припинені відповідачем, зокрема прийняттям рішення №170 від 19 липня 2007 року про надано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2, та у відмові виконати підписи у технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 в ур. «В.Поле», площею 0,1283 га.

Разом з тим, суд першої інстанції звертає увагу на те, що з оглянутої технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку позивача та третіх осіб вбачається, що вона виготовлена на одну й ту ж земельну ділянку.

Факт користування земельної ділянки позивачем, на яку претендують треті особи, підтверджено також актом перевірки дотримання земельного законодавства від 17.10.2007 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її необґрунтованою, прийнятою із неповним з'ясування обставин справи, ОСОБА_1 оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 6 лютого 2012 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що відвід земельної ділянки ОСОБА_2 не проводився землевпорядником чи іншим представником Бедевлянської сільради,а самовільно, не в урочищі В. Поле, а на земельній ділянці що виділена їй згідно її заяви та рішенням №168/62 7 сесії 5-го скликання Бедевлянської сільради по АДРЕСА_2 площею 0,12 га., а не в уроч. В.Поле.

Апелянт стверджує, що земельна ділянка ОСОБА_2 виділена в урочищі «В.Поле», а земельна ділянка виділена ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 і урочище «В.Поле» - це різні місця.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даними позовними вимогами.

Разом з тим, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.08.2008 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2009 року, було закрито провадження у справі за позовом прокурора Тячівського району в інтересах ОСОБА_2 до Бедевлянської сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання визнання незаконним та скасування п.3 рішення VII сесії V скликання Бедевлянської сільської ради №170 від 19.07.2007 року «Про надання дозволу на відвід земельних ділянок».

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1, 2, ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Бедевлянської сільської ради № 41/13 від 14.02.1997 року надано дозвіл на будівництво нового жилого будинку ОСОБА_2 в ур. «В. Поле» на земельній ділянці 0,15 га.

Рішенням 5-ої сесії 5-го скликання Бедевлянської сільської ради від 16.02.2007 року №101/14 надано дозвіл ОСОБА_2, мешк. АДРЕСА_3, на збір матеріалів щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,15 га в урочищі «В.Поле» в с. Бедевля, і запропоновано йому виготовити технічну документацію по передачі у власність земельної ділянки та надати її на затвердження на черговій сесії Бедевлянської сільської ради.

Також встановлено, що рішенням 7-ої сесії 5-го скликання Бедевлянської сільської ради №170 від 19.07.2007 року надано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Частиною 1 ст.126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно ст.140 Земельного кодексу України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

В силу ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Частиною 1 ст.149 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Як слідує із матеріалів справи, позивачем, у встановленому Земельним кодексом України порядку, були вчинені дії щодо користування та набуття права власності на земельну ділянку площею площею 0,15 га в урочищі «В. Поле».

Із листа Річансько-Тисяннського міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороною земель від 14.09.2007 року №66 видно, що начальником Річансько-Тисяннського міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороною земель проведена перевірка відповідності прийняття рішення № 170/3 від 19.07.2007 р. «Про надання земельної ділянки ОСОБА_3 мешк. АДРЕСА_1. В результаті проведеної перевірки встановлено, що вказаним рішенням надано ОСОБА_3, мешк. АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,12 га в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, тобто ту саму земельну ділянку, яка надана гр. ОСОБА_2 Отже, приймаючи таке рішення Бедевлянська сільська рада надала земельну ділянку іншому користувачу без вилучення її від власника земельної ділянки.

Також, згідно листа прокуратури Тячівського району від 25.10.2007 року №3634 прокуратурою району спільно з фахівцями Річансько-Тисянського міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороною земель Тячівського районного відділу земельних ресурсів проведено перевірку щодо законності прийняття рішень Бедевлянською сільською радою про виділення земельних ділянок в урочищі «Верхне поле». Перевіркою встановлено, що пунктом 3 рішення 7 сесії 5 скликання Бедевлянської сільської ради від 19.07.2007 року «Про надання дозволу на відвод земельних ділянок», гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею 0.12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2. Однак, раніше, рішенням Бедевлянської сільської ради 16.01.2007 року «Про надання дозволу на збір попередніх матеріалів щодо надання земельної ділянки у приватну власність» на ту ж саму земельну ділянку, яка виділена ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації для передачі у приватну власність гр-ну ОСОБА_2, яким в свою чергу виготовлено проект відведення земельної ділянки.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з наявної в матеріалах справи технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку позивача та третіх осіб, вбачається, що вона виготовлена на одну й ту ж земельну ділянку.

Таким чином, з аналізу вказаних норм та обставин справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення сьомої сесії п'ятого скликання Бедевлянської сільської ради №170 від 19.07.2007 року в частині надання гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2, прийняте з порушенням вимог Земельного кодексу України, так як не було підстав для припинення права користування та права власності на земельну ділянку гр-на ОСОБА_2, дана земельна ділянка у встановленому законом порядку від ОСОБА_2 попередньо не вилучалася, згоди на вилучення він не давав.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що позивачу підставно було поновлено строк звернення до суду із даними позовними вимогами, оскільки як встановлено судом першої інстанції та не спростовано матеріалами справи, позивач отримав копію ухвали Львіського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2009 року, якою залишено без змін ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.06.2008 року про закриття провадження у справі №2а-10/08 за позовом прокурора Тячівського району в інтересах ОСОБА_2 до Бедевлянської сільської ради про скасування рішення по вказаній справі лише 31.05.2011 року.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, ст.ст. 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 6 лютого 2012 року у справі №2а-2613/11 за позовом ОСОБА_2 до Бедевлянської сільської ради, голови Бедевлянської сільської ради та землевпорядника Бедевлянської сільської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання частково протиправним та скасування рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник