Справа № 813/6150/13-а
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 р. Справа № 876/14005/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2013 року Галицьким районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання неправомірними дій Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій ГУ МВС України у Львівській області про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій; зобов'язання Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій ГУ МВС України у Львівській області визнати позивача учасником бойових дій та провести перерахунок вислуги років в пільговому розрахунку один місяць служби за три місяці у відповідності до законодавства.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що позивач являється учасником бойових дій, оскільки ним під час проходження служби в бойовій екіпіровці, з автоматичною вогнепальною зброєю, виконувались завдання по охороні державних установ, військових комендатур, територіальної оборони населених пунктів тощо.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19 липня 2013 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання права учасника бойових дій та проведення перерахунку вислуги років в пільговому розрахунку передано за підсудністю до Львівського окружного адміністративного суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відсутні докази особистої участі ОСОБА_1 у бойових діях, відсутні докази його перебування в іншій країні, докази направлення його Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії та докази того, що він є військовим фахівцем.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що факт ведення бойових дій на території Азербайджанської РСР, де проходив службу позивач, є загальновизнаним та таким, що не підлягає доказуванню відповідно до чинного законодавства.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності, в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 27 листопада 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій ГУ МВС України у Львівській області з заявою про визнання його таким учасником.

Відповідно до протоколу № 7 від 26 грудня 2012 року засідання Комісії при ГУ МВС України у Львівській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій, комісією було розглянуто заяву позивача щодо надання йому статусу учасника бойових дій та за наслідками такого розгляду ОСОБА_1 відмовлено в наданні статусу учасника з тих підстав, що з поданих ним документів неможливо встановити терміни перебування його у відрядженні та мету відкомандирування особового складу. Також зазначено, що він не брав безпосередньої участі в бойових діях у воєнний час у складі діючої армії і на території держав, які вказані в Переліку, затвердженому постановою КМ України від 08 лютого 1994 року № 63, під час проведення там бойових дій.

Відповідно до протоколу № 3 від 02 липня 2013 року засідання Комісії при ГУ МВС України у Львівській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій позивачу відмовлено в наданні статусу учасника з підстав недоведеності перебування його у державі, де велися бойові дії.

27 грудня 2012 року ОСОБА_1 першим заступником начальника ГУ МВС - начальником слідчого управління ГУ МВС України у Львівській області надано відповідь, згідно якої комісією при Головному управлінні МВС України у Львівській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій за наслідками повторного розгляду матеріалів позивачу відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій. Підставою для відмови стало те, що Азербайджанська РСР відсутня в Переліку держав і періодів бойових дій на їх території. Крім того, вказано, що в даному випадку не можна застосовувати пункт про те, що бойові дії відбувалися в іншій країні після 1979 року, оскільки станом на період перебування позивача в м. Баку, а саме станом на 1988-1989 роки Азербайджанська РСР перебувала в складі СРСР, а тому ОСОБА_1 був відряджений в межах однієї країни.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

В п. 2 ч. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зазначено, що учасниками бойових дій визнаються, серед іншого, учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території, де в примітці 6 зазначено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

ОСОБА_1 згідно виписки з наказу начальника Львівської спеціальної середньої шкоди міліції МВС СРСР № 273 від 15 грудня 1988 року «Про зміни в складі батальйону по ООП в м. Баку» з 15 грудня 1988 року був відряджений до школи в м. Баку на виконання даного наказу.

Згідно виписки з наказу начальника Львівської спеціальної середньої шкоди міліції МВС СРСР № 90 від 15 травня 1989 року «Про передислокацію спеціального батальйону 2-го курсу для виконання завдання МВС СРСР» в другій половині травня 1989 року позивач був відряджений до школи в м. Баку на виконання наказу про заміну особового складу школи. В додатку до наказу № 90 від 15 травня 1989 року в списку складу батальйону Львівської спеціальної середньої шкоди міліції МВС СРСР, що відбуває для виконання завдання в м. Баку з 23 травня 1989 року, капітан міліції ОСОБА_1 призначений черговим по батальйону.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до вимог постанови КМ України від 08 лютого 1994 року № 63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, що є додатком до даної постанови № 63, п. «інші країни - після грудня 1979 року - 6» не може бути застосованим, оскільки Азербайджанська РСР, на час перебування позивача на її території, перебувала в складі СРСР, а тому не може вважатися іншою окремою країною.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що відмова у наданні позивачу статусу учасника бойових дій та здійсненні перерахунку вислуги років у пільговому відношенні - відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року в справі № 813/6150/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей