Справа № 308/10493/14-а
Суддя: Леміш О. М.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласне клінічне територіальне медичне об"єднання "Фтизіатрія" про визнання незаконними й неправомірними дій відповідача , -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Обласне клінічне територіальне медичне об"єднання "Фтизіатрія" .

Свій позов позивач мотивував тим, що 30 травня 2011 року його матір ОСОБА_2 без її власної згоди та без згоди будь- кого з родичів помістили у Обласне клінічне територіальне медичне об'єднання "Фтизіатрія" (ОКТМО "Фтизіатрія") м. Ужгорода на підставі підозри захворювання туберкульоз легенів. У медичній документації ОКТМО "Фтизіатрія м. Ужгорода немає жодного підпису ОСОБА_2 та будь-кого з її родичів про згоду на поміщення в лікарню відповідача або про згоду на лікування у лікарні відповідача. Крім того, у медичній документації відповідача за мою ОСОБА_2 підписи про згоду ставили працівники відповідача.

В даній лікарні ОКТМО "Фтизіатрія" м. Ужгорода на протязі 12 днів, а саме з 30 травня 2011 року по 10 червня 2011 року, працівники відповідача вводили в організм ОСОБА_2 багаточисельні хімічні препарати. По кожному факту введення хімічних препаратів кожного дня на протязі 12 днів, а саме з ЗО травня 2011 року по 10 червня 2011 року, у медичній документації відповідача за матір позивача ОСОБА_2 підписи про згоду ставили працівники відповідача. У медичній документації лікарні ОКТМО "Фтизіатрія" м. Ужгорода немає жодного підпису саме ОСОБА_2 або її родичів про згоду на введення в її організм жодних хімічних препаратів.

Оскільки ОСОБА_2 не дала жодної згоди на лікування у відповідача, не поставила жодного підпису , працівники відповідача 07.06.2011р викликали лікаря психіатра з Обласної клінічної лікарні ім. А.Новака, який безпідставно поставив їй неправдивий діагноз судинна деменція, тобто слабоумство, та рекомендував направити ОСОБА_2 на лікування у Обласну психіатричну лікарню с. Вільшани Хустського району Закарпатської області.

На підставі рекомендації лікаря психіатра з Обласної клінічної лікарні ім. А:Новака, не отримавши жодної згоди , працівники відповідача 10.06.2011р перевезли ОСОБА_2 з лікарні ОКТМО "Фтизіатрія" м. Ужгорода у Обласну психіатричну лікарню с. Вільшани Хустського району Закарпатської області . Під час перевезення ОСОБА_2 з 12год. по 16год. 10.06.2011р працівники мед. закладу не дозволили останній подзвонити будь-кому з родичів або її знайомих та повідомити будь-кого про свій переїзд за в іншу лікарню, також не дозволили поштою відправити повідомлення . Крім того, не задовго до цього, у вечері 08.06.2011 р, мобільний зв'язок з ОСОБА_2 був перерваний у лікарні і жодного разу до дня настання смерті матері позивача ніхто з її родичів та її знайомих не змогли додзвонитися на мобільні телефони .

Таким чином наслідок незаконного поміщення й лікування моєї ОСОБА_2 з 30.05.2011р по 07.08.2011р у лікарнях ОКТМО "Фтизіатрія" м. Ужгорода та у Обласній психіатричній лікарні с. Вільшани Хустського району Закарпатської області без жодної згоди моєї матері ОСОБА_2 та без жодної згоди її родичів була заподіяна ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 смерть. Позивач вважає, що якщо б працівники відповідача не перевезли ОСОБА_2 у Обласну психіатричну лікарню с. Вільшани Хустського району Закарпатської області, то вона могла би жити до цього часу і міська Ужгородська влада не захопила би її квартиру разом з майном їх сім'ї, яким незаконно володіють сторонні особи .

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги позовної заяви підтримав та просив суд таку задовільнити, ззаначивши , що в матеріалах справи містяться всі належні та допустимі докази по справі , які підтверджують кожну наведену ним обставину позову.

Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заперечення подані на заяву ОСОБА_1 на підставі яких відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши позицію учаснииків процесу, дослідивши надані суду матеріали , оцінивши на лежність та допустимість кожного доказу , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Так, в судовому засіданні встановлено, що обгрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1 посилається на те, що його матері ОСОБА_2 було не вірно покладено діагноз, в результаті чого остання померла. Для підтвердження неправдивого діагнозу судинна деменція, тобто слабоумство, у ОСОБА_2 позивач надав суду копію виписки-епікриз №15460 від 04.11.2009р психіатричного відділення Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. А. Новака за підписом лікуючого лікаря- психіатра ОСОБА_3 та копію листа за №910/355 від 13.02.2008р відділення №10 Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні №1 за підписом ОСОБА_4, в яких той самий лікар-психіатр ОСОБА_3, що діагностував судинну деменцію у матері позиваач лише 07.06.2011р, та інші психіатри м. Києва до 2011 року не діагностували у неї наявність хвороби судинна деменція, тобто слабоумство. А хвороба судинна деменція (слабоумство), згідно загально доступної медичної літератури, розвивається у людині похилого віку поступово багато десятків років та ніколи не виникає раптово.

Крім того, ОСОБА_2 самостійно з'явилась 30.05.2011р о 10год. на судове засідання по адміністративній справі №2а-2360/11 Ужгородського міськрайонного суду, що свідчить про її орієнтування в часі й просторі перед поміщенням її у лікарню відповідача о 11год. 30хв. 30.05.2011р, тобто за 8 днів діагностування судинна деменція (слабоумство). Також ОСОБА_2 самостійно приймала участь у чисельних інших кримінальних та судових справах, відвідувала всі судові засідання по 30.05.2011р, самостійно складала й подавала до державних органів чисельні заяви, позови, скарги, клопотання, відводи. Факт особистої участі матері позивача у чисельних судових справах в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області та в інших судах включно по 30.05.2011р добре відомий всім працівникам кожного суду. Тому кожний працівник кожного суду особисто мав можливість спостерігати за поведінкою та діями ОСОБА_2, читати її письмові звернення. Ці факти свідчать про достатній розум у матері позивача , спроможність її самостійно орієнтуватися в часі й просторі та відсутність жодних ознак слабоумства ..

Окрім наведеного, як зазначив позивача, ОСОБА_2 самостійно обробляла свою дачну ділянку до 30.05.2011р та самостійно користувалась громадським міським транспортом і залізницею, часто самостійно їздила у м. Київ та м. Львів. Тобто вона орієнтувалась в часі й просторі, оскільки знала й розуміла що і як робити на дачній ділянці, слідкувала за графіком руху та маршрутом будь-якого транспорту.

Ствердження у письмовій відповіді за №К-10/17-01-14 від 05.09.2011р та за №К- 5/17-01-14 від 09.07.2012р ОКТМО "Фтизіатрія" м. Ужгорода , що ОСОБА_2 не орієнтувалася в часі та просторі, повідомляла працівників відповідача про відсутність у неї родичів й своїх дітей є не вірним. У медичній карті №275/2011 стаціонарного , хворого ОСОБА_2 Обласної психіатричної лікарні с. Вільшани Хустського району Закарпатської області зафіксовано, що ОСОБА_2 все ж таки повідомляла медпрацівників про наявність у неї родичів та двох власних дітей, а також вказувала адресу свого проживання.

Сумнів викликає також узагальнені підстави для встановлення 07.06.2011р діагнозу судинна деменція (слабоумство) ОСОБА_2 лікарем-психіатром ОСОБА_3, які зазначені у медичній карті №541/2011 відповідача й складають лише з двох слів, а саме на основі поведінки і анамнезу ОСОБА_2, тобто без чіткого зазначення конкретних характерних ознак захворювання судинна деменція, достовірність яких можливо було перевірити .

Однак, судом з матеріалів справи встановлено, що 30 травня 2011 року, ОСОБА_2 була доставлена машиною „швидкої допомоги" у ОКТМО"Фтизіатрія", де хвора була дообстежена рентгенологічно. На рентгенограмі від 30.05.11 виявлені патологічні зміни у вигляді вогнищево-інфільтративних тіней зливного характеру, апікально порожнина розпаду 3,7 см. в діаметрі.

Згідно ч.І ст.9 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» у разі виявлення особи з будь-якими ознаками туберкульозу чи у разі звернення контактної особи медичний працівник зобов'язаний направити її для подальшого обстеження до лікаря-спеціаліста (фтизіатра) чи до відповідного протитуберкульозного закладу. Стан хворої був порушений, виражена загальна слабкість, кашель, біль практично у всьому тілі, пастозкїсть нижніх кінцівок, на питання відповідала невпопад. Крім цього, ознаки опіків на правій нозі. При зборі анамнезу, хвора повідомила, що самотня, родичів немає, як правило живе на вокзалі. Хворій була надана перша допомога.

У стаціонарі ОКТМО "Фтизіатрія" проведено ряд (лабораторних, клінічних, рентгенологічних) дообстежень. Після того, як у хворої був визначений підвищений рівень глюкози в крові, був викликаний на консультацію ендокринолог, який виставив діагноз: Цукровий діабет тип 2 середньої важкості, ст. субкомпенсації та призначено схему інсулінотерапії. Також, лікарем ендокринологом було вказано, що хвора знаходиться на обліку з 2004 р. є інвалідом II гр. Хвора була консультована терапевтом, виставлено діагноз: Вторинна діабетична кардіоміопатія СН II Б ст. ІХС кардіосклероз атеросклеротичний.

На підставі даних клініко-рентгенологічного обстеження, враховуючи наявність основного захворювання - туберкульоз легень із розпадом, хворій відповідно до Протоколу надання медичної допомоги хворим на туберкульоз було призначено стандартизоване протитуберкульозне лікування на фоні патогенетичного та симптоматичного лікування .

Відповідно до ч. З ст. 20 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму.

А так, як хвора декілька разів категорично відмовилася від введення інсуліну, який був для неї життєво необхідний, та декількох епізодів необгрунтованої підвищеної дратівливості, неадекватної поведінки, до хворої, 07.06.2011 року був викликаний на консультацію лікар-психіатр Обласної клінічної лікарні імені А.Новака ОСОБА_3 Лікарем був виставлений діагноз: Судинна деменція, та рекомендоване стаціонарне лікування в протитуберкульозному відділенні в умовах Вільшанської ОПЛ.

За рекомендацією лікаря-психіатра хвору ОСОБА_2, 10 червня 2011 року, санітарним автотранспортом у супроводі спеціалістів ОКТМО «Фтизіатрія» було доставлено до Обласної психіатричної лікарні с. Вільшани Хустського району.

Таким чином, оскіяльки хвора ОСОБА_2 повідомила відповідачу, що самотня, родичів немає, як правило живе на вокзалі, тому у нього не могло бути відомостей про родичів хворого.

Окрім того слід зазначити, що у історії хвороби, є інформована згода пацієнта на медичне втручання, з її підписом.

Статтею 21 Конституції України усі люди є вільними і рівними у своїх гідності та правах. Прав і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ч. 2 ст. 28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

У статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим законом та іншими законами України.

Статтею 13 ЗУ «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Що стосується тверджень ОСОБА_1 щодо підроблення підписів його матері в медичній документації слід зазначити, що позивач надав суду ряд документів для вивчення з яких ніби то явно вбачається не відповідність такого в медичній документації його матері ОСОБА_2

Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Враховуючи наведене, а також те, що суд не є уповноваженим органом для вирішення питання щодо відповідності підпису певній особі чи його підроблення на підставі документів та взірців наданих стороною позивача для огляду , а клопотання щодо призначення почеркознавчої експертизи останнім не заявлялося , суду не надається можливим встановити підроблення підпису ОСОБА_2 на медичних документах які позивачем ставляться під сумнів , та поставлені в основу обгрунтування його позову, у зв"язку з чим твердження позивача про відсутність згоди ОСОБА_2 на лікування та госпіталізацію є безпідставним та не доведеним. Таким чином , суд не може погодитись з твердженням ОСОБА_1 про неправомірне введення медичних препаратів ОСОБА_2 без її на те згоди та про визнання незаконними і неправомірними дій відповідача про поміщення й утримання останньої у ОКТМО "Фтизіатрія" м. Ужгород та переміщення її у Обласну психіатричну лікарню с. Вільшани Хустського р-ну З/о.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Обласне клінічне територіальне медичне об"єднання "Фтизіатрія" про визнання незаконними й неправомірними дій відповідача - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись 18.03.2015 року

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Леміш О.М.