Справа № 752/16284/14-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва на постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва про визнання рішення відповідача протиправним, зобов'язання відповідача до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва (в подальшому відповідач) про перерахунок її пенсії з урахуванням всіх складових заробітної плати, які відображені в довідці від 06.02.2014 року№18 з урахуванням інших виплат, зокрема, індексації та грошової винагороди по Постанові КМУ № 212.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року позов задоволено частково. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії з урахуванням даних довідки «Про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» №18 виданої 06.02.2014 року головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві в графі «інші виплати» - індексація 693, 40 грн., грошової винагорода по Постанові КМУ №212 - 4 657, 38 грн. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва провести перерахунок пенсії та виплачувати ОСОБА_2 пенсію з урахуванням даних довідки «Про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» №18 виданої 06.02.2014 року головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві в графі «інші виплати» - індексація 693, 40 грн., грошової винагорода по Постанові КМУ №212 - 4 657, 38 грн. з 26 березня 2014 року. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва виплатити ОСОБА_2 різницю між належної до виплати та виплаченою пенсією за період з 26 березня 2014 року і по дату проведення перерахунку включно. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 з 10.09.2008 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва та отримує пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 6 217,17 грн. (а.с.9).

За даними довідки №18 від 06.02.2014 року головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві «Про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» виданої відповідно до форми, затвердженій Постановою Правління Пенсійного фонду України №5-1 від 14.02.2011 рок до складу її заробітної плати з якої було сплачено страхові внески на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування та єдиний внесок на загальнообов»язкове державне соціальне страхування входять такі види виплат, як: надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, премія, премія до державних свят та ювілейних дат та інші виплати, до яких відносяться матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація та грошова винагорода відповідно до Постанови КМУ №212.

29.08.2014 року ОСОБА_2 повторно звернулася до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва з заявою про проведення перерахунку призначеної їй пенсії з урахуванням даних про складові її заробітної плати, що містяться в графі «інші виплати» виданої їй 06.02.2014 року за місцем її роботи довідки №18, зокрема, з урахуванням сум індексації та грошової винагороди по Постанові КМУ № 212..

Начальником управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва листом від 03.09.2014 року №426/12/Б-431 було повідомлено ОСОБА_2 про відсутність підстав для проведення перерахунку її пенсії з урахуванням даних про складові її заробітної плати - індексації в розмірі 693, 40 грн. та грошової винагороди по Постанові КМУ №212 у розмірі 4 657, 38 грн.

Не погоджуючись з цим, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що отримувані застрахованою особою суми виплат (в даному випадку індексація та грошова винагороди по Постанові КМУ №212), з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

За змістом статті 37 Закону N 3723-XII (у в редакції ,яка діяла на час призначення пенсії позивачу) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове пенсійне страхування,без обмеження граничного розміру пенсії, особам ,які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями ,- у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітну, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.

У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон N 108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону N 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року N 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон N 1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N 1058-IV) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат (зокрема, індексації та грошової винагороди по Постанові КМУ № 212), з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що індексація та грошова винагорода грошової винагороди по Постанові КМУ №212, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, однак яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, має враховується при обчисленні розміру його пенсії, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11.

Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта, що позивачу вже були включено до перерахунку пенсії вказані виплати відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 04.06.2014 року.

Так, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.06.2014 року було зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії з 10.09.2018 року, виходячи з розміру 90% сум заробітної плати з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, що зазначена в графі «інші виплати» довідки «Про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», однак перерахунок було проведено без врахування сум індексації та грошової винагороди по Постанові КМУ, що вказані в довідці №18 виданої 06.02.2014 року головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Тобто, з резолютивної частини даної постанови вбачається, що відповідача було зобов'язано здійснити перерахунок пенсії з включенням до складу заробітної плати лише матеріальної допомоги на оздоровлення.

Також, з наявних в матеріалах справи пояснень відповідача можна зробити висновок, що індексація та грошова винагорода грошової винагороди по Постанові КМУ №212 не були включені до складу заробітної плати при перерахунку пенсії.

Крім того, відповідачем в порушення ст.71 КАС України, не надано жодного доказу про врахування до складу заробітної плати при перерахунку пенсії зазначених виплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано докази на підтвердження правомірності своїх дій, в той же час позивачем надано достатньо доказів та обґрунтувань своїх позовних вимог.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.

Виходячи з наведеного, а також системного аналізу вищевказаних норм права, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва - залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 16 березня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Горбань Н.І.