Справа № 815/4709/14
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 р. Справа № 815/4709/14

Категорія: 8.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М. Г
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.,

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Римар Д.В.

з участю: представника приватного підприємства "Бессарабія-В" - Головко Ірини Василівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Арцизької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "Бессарабія-В" до Арцизької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

ПП "Бессарабія-В" звернулось до суду з адміністративним позовом до Арцизької ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05 серпня 2014 року №, №, №, №, №, №.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Арцизької ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області від 05 серпня 2014 року №, №, №, №, №, №.

В апеляційній скарзі Арцизької ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Вирішуючи справу, судом першої інстанції встановлено, що з 14 липня 2014 року по 18 липня 2014 року посадовою особою відповідача проведено документальну невиїзну перевірку ПП "Бессарабія-В" з питань правомірності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість по відносинам з платником податків ТОВ "Бізнесхолдинггруп" за період з 01 червня 2012 року по 30 вересня 2012 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт №426/15-35434347 від 23 липня 2014 року.

Відповідно до висновку зазначеного акта, оскільки у ПП "Бессарабія-В" відсутні база, об'єкт оподаткування та завищено податковий кредит з ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ "Бізнесхолдинггруп", то на підставі пункту пп.14.1.181 п.14.1 ст. 14, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України, встановлені порушення податкового обліку ПП "Бессарабія-В", що призвело до завищення задекларованих ПП "Бессарабія-В" показників у рядку 10.1 Декларації "Придбання з податком на додану вартість на митній території України товарів, послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за ставкою 20%, рядку 17 Декларацій "Усього податкового кредиту" в сумі 3 096 917 грн., чим: завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на загальну суму 3 096 917 грн., у тому числі по періодах: за червень 2012 року - 662 500 грн., за липень 2012 року - 680 833 грн., за серпень 2012 року - 554 285 грн., за вересень 2012 року - 1 199 299 грн.; завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку на загальну суму 3 096 917 грн., у тому числі по періодах: за серпень 2012 року - 1 343 333 грн., за вересень 2012 року - 554 285 грн., за жовтень 2012 року - 1 199 299 грн.

Податковими повідомленнями-рішеннями відповідача від 05 серпня 2014 року позивача повідомлено, що згідно з п.54.3 ст. 54, п.58.1 ст. 58 гл. 4 розд. ІІ ПК України та згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст. 54 розд. 2 ПК України, на підставі акта перевірки №426/15-35434347 від 23 липня 2014 року, встановлено порушення пп.14.1.181 п.14.1 ст. 14, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України та позивачу: №: зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за декларацією, зареєстрованою в органі державної податкової служби за № 21 вересня 2012 року за серпень 2012 року, всього у розмірі - 1 343 333 грн., штрафні (фінансові) санкції (штраф) - 671 666,5 грн.; №: зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за декларацією, зареєстрованою в органі державної податкової служби за № 07 грудня 2012 року за вересень 2012 року, всього у розмірі - 554 285 грн., штрафні (фінансові) санкції (штраф) - 277 142,5 грн.; №: зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за декларацією, зареєстрованою в органі державної податкової служби за № 08 січня 2013 року за жовтень 2012 року, всього у розмірі - 1 199 299 грн., штрафні (фінансові) санкції (штраф) - 599 649,5 грн.; №: зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за декларацією, зареєстрованою в органі державної податкової служби за № 20 серпня 2012 року за липень 2012 року, всього у розмірі - 1 343 333 грн.; №: зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за декларацією, зареєстрованою в органі державної податкової служби за № 21 вересня 2012 року за серпень 2012 року, всього у розмірі - 554 285 грн.; №: зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за декларацією, зареєстрованою в органі державної податкової служби за № 07 грудня 2012 року за вересень 2012 року, всього у розмірі - 1 199 299 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення від 05 серпня 2014 року №, №, №, №, №, № прийняті відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно висновків акта перевірки, суми, які визначені податковим органом в спірних повідомленнях-рішеннях ґрунтуються на висновках щодо завищення податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ "Бізнесхолдинггруп", що призвело до завищення задекларованих показників у рядку 10.1 Декларацій "Придбання з податком на додану вартість на митній території України товарів, послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за ставкою 20%, рядку 17 Декларацій "Усього податкового кредиту" в сумі 3 096 917 грн.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Положеннями п.198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч.2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, для включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", а відсутність таких документів безспірно позбавляє платника податку права на включення сплачених (нарахованих) сум за проведеними господарськими операціями до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ПП "Бессарабія-В" та ТОВ "Бізнесхолдинггруп" укладено договори купівлі-продажу сільгосппродукції №04/09/2 від 04 вересня 2012 року, №07/09/1 від 07 вересня 2012 року, №25/09/1 від 25 вересня 2012 року, №11/09/1 від 11 вересня 2012 року, №12/06/1 від 12 червня 2012 року, №18/06/1 від 18 червня 2012 року, №25/06/1 від 25 червня 2012 року, № 31/08/2 від 31 серпня 2012 року, №20/07/1 від 20 липня 2012 року, №10/09/2 від 10 вересня 2012 року.

На підтвердження реального здійснення зазначених господарських операцій позивачем долучено до матеріалів справи, зокрема, податкові накладні, рахунки, платіжні доручення, рахунки-фактури, накладні, банківські виписки (довідки), реєстри виданих та отриманих податкових накладних, товарно-транспортні накладні, довіреності, картки про аналіз зерна, розписки про отримання товару, бухгалтерські довідки за рахунками, висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи та картки-рахунки.

При дослідженні долучених позивачем до матеріалів справи документів колегія суддів дійшла до висновку, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Бізнесхолдинггруп" підтверджується первинними документами, які повністю відповідають вимогам до первинних документів, передбачених п.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Також, дійсність правочину підтверджується тим, що всі розрахунки між позивачем та вказаним контрагентом мають реальний грошовий характер та підтверджені, зокрема платіжними дорученнями.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що оскільки підставою для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту відповідно до вимог ПК України є належним чином оформлені податкові накладні, що виписані ТОВ "Бізнесхолдинггруп", то позивачем повністю дотримано всі вимоги чинного законодавства щодо формування податкового кредиту, так як жодних додаткових вимог до формування податкового кредиту законодавство не встановлює. І лише відсутність податкової накладної безумовно позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг). Інших обмежень щодо включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) при придбанні товарів (робіт, послуг), законодавчо не встановлено.

Разом з цим, на час укладання договорів із позивачем, його контрагент був платником ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мав достатній об'єм правоздатності для укладення спірних угод.

З урахування того, що наведені первинні документи містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання послуг, колегія суддів приходить до висновку, що факт дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з вказаним контрагентом є доведеним, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Посилання апелянта на акт №1158/10-07-22-03-12/37705096 від 23 грудня 2013 року "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Бізнесхолдинггруп" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств по взаємовідносинам з СФГ "Аграрій" та акт №77/22/32426802 від 09 вересня 2013 року "Про результати документальної невиїзної перевірки СФГ "Аграрій" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2012 року" колегія суддів не приймає до уваги, оскільки висновки вказаних актів жодним чином не доводять факт порушення саме позивачем приписів податкового законодавства при здійсненні господарських операцій з ТОВ "Бізнесхолдинггруп", оскільки можливі порушення контрагентом платника податків податкової дисципліни, у тому числі не декларування своїх зобов'язань або не сплата податку до бюджету, ще не є достатньою підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит з податку на додану вартість по операціям з таким контрагентом.

Окрім цього, колегія суддів вважає безпідставними посилання податкового органу на вирок Барського районного суду Вінницької області від 14 травня 2014 року по справі №125/496/14-к відносно директора СФГ "Аграрій", який був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 222, ч.1 ст. 366 КК України, так як вирок суду, яким визнано винним посадову особу платника податків - контрагента контрагента позивача сам по собі не може бути безумовним доказом нікчемності чи недійсності укладених угод або безтоварності проведених господарських операцій ТОВ "Бізнесхолдинггруп" з ПП "Бессарабія-В", оскільки у вказаній кримінальній справі досліджувались лише обставини господарської діяльності контрагента контрагента позивача.

Отже, враховуючи те, що позивачем підтверджено факт виконання умов укладених договорів з ТОВ "Бізнесхолдинггруп", а відтак дотримання необхідних умов реалізації права на формування податкового кредиту, посилання апелянта на встановлені під час розгляду кримінальної справи обставини є необґрунтованими, оскільки стосуються лише злочинних дій посадової особи контрагента контрагента позивача та не спростовують факт реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ "Бізнесхолдинггруп" і самі по собі не доводять порушення позивачем податкового законодавства під час здійснення господарських операцій за період, який підлягав перевірці.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, який, встановивши факт реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, не знайшов підстав вважати обґрунтованими доводи контролюючого органу щодо наявності встановлених актом перевірки порушень позивачем вимог податкового законодавства.

Таким чином, судом першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів зроблений правильний висновок про недоведеність податковим органом, на якого в силу норми ч.2 ст. 71 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень, у зв'язку з чим вимоги щодо їх скасування підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Арцизької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.Г. Ступакова