Справа № 823/272/15
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року справа № 823/272/15

м. Черкаси

17 год. 20 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

при секретарі - Дудці Г.О.,

за участю представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю "Брілюкс" Шахліна Д.Д. - за довіреністю від 14.02.2015р.,

представника відповідача державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області Барабаш О.П. - за довіреністю № 35832/23-01-10-018 від 30.10.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Брілюкс" до державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Брілюкс» (далі-позивач) до державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області (далі-відповідач), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.12.2014 №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 28799,00грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи їх тим, що відповідач помилково дійшов висновку про порушення позивачем вимог щодо формування податкового кредиту, оскільки з контрагентом ТОВ «Міл-Агро» здійснені реальні господарські операції, на підтвердження яких наявні необхідні первинні документи. Представник позивача зазначає, що висновки акту перевірки не відповідають нормам чинного законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються доказами. Недоліки первинних бухгалтерських документів не спростовують реальність здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом.

За вказаних обставин представник позивача вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача проти заявленого адміністративного позову заперечує, мотивуючи це тим, що позивачем завищено податковий кредит всього на суму 19199 грн. за серпень 2014 року по правовідносинах з ТОВ «Міл-Агро», у зв'язку з відсутністю фактичного здійснення господарських операцій.

З наведених підстав представник відповідача вважає, що оскаржуване рішення є законним та не підлягає скасуванню.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Брілюкс" зареєстроване суб'єктом господарювання 21.11.2002р., код за ; взято на податковий облік в органах доходів і зборів 28.11.2002р.; зареєстроване платником ПДВ, індивідуальний податковий номер 14.

Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, у період з 24.11.2014 по 25.11.2014 проводилась документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Брілюкс» з питань господарських взаємовідносин з ТОВ «Міл-Агро» за серпень 2014 року. За результатами вказаної перевірки складено акт від 26.11.2014р. №509/23-01-22-04/32268063 (далі по тексту - акт перевірки), яким зафіксовано порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за серпень 2014 року на суму 19199 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.12.2014 № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 28799 грн., в тому числі за основним платежем - 19199 грн. та за штрафними санкціями - 9600 грн.

Вирішуючи даний спір, з огляду на аргументацію сторін, суд враховує, що згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999р. визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

В свою чергу, відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1. ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу(п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій, суд встановив, що між ТОВ «Міл-Агро» та позивачем укладено договір про надання послуг №112 від 12.08.2014 за умовами якого ТОВ «Міл-Агро» зобов'язалось продати позивачу товар, який зазначається в накладній та здійснити поставку товару в строк, заздалегідь узгоджений сторонами, а позивач - прийняти товар і оплатити його вартість. В подальшому сторони змінили назву вказаного договору на «договір поставки №112», підписавши додаток №1 від 13.08.2014.

Крім того між ТОВ «Міл-Агро» та позивачем укладено договір про надання послуг №128 від 28.08.2014, за умовами якого ТОВ «Міл-Агро» зобов'язалось за завданням позивача надати послуги по прибиранню приміщень, що включають в себе видалення локальних забруднень за допомогою спеціальних миючих засобів зі скляних та полірованих елементів, миття дверних блоків, стін, очищення дзеркальних поверхонь, вологе прибирання підлоги з використанням миючої техніки, миття вікон з внутрішньої та зовнішньої сторони, виніс сміття, прибирання санвузлів, технологічну чистку обладнання, прибирання прилеглої території тощо.

На підтвердження виконання зобов'язань з поставки миючих та інших засобів для прибирання за договором №112 від 12.08.2014 ТОВ «Міл-Агро» виписало позивачу рахунок №85 від 12.08.2014, який містить назву, кількість, ціни миючих засобів та інших товарів, загальну їх вартість та суму ПДВ, яка включена до вартості. Між позивачем та ТОВ «Міл-Агро» підписано та скріплено печатками видаткові накладні №85 від 12.08.2014 на суму 33964 грн., в т.ч. ПДВ 5660 грн. 67 коп. та №86 від 22.08.2014 на суму 28602 грн., в т.ч. ПДВ 4767 грн.

Транспортування вказаних товарів підтверджується товарно-транспортними накладними №288447 від 12.08.2014р. та №288452 від 22.08.2014.

Контрагент виписав позивачу податкові накладні від 12.08.2014 № 85 та від 22.08.2014 № 86 та від 22.08.2014, які містять усі необхідні реквізити.

Як встановлено в судовому засіданні, на підтвердження виконання зобов'язань за договором №128 від 28.08.2014 ТОВ «Міл-Агро» виписало позивачу рахунок №87 від 28.08.2014 на генеральне прибирання приміщень у серпні 2014 року, також сторонами підписано та скріплено печатками акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №87 від 28.08.2014 на загальну суму 52630 грн., в т.ч. ПДВ 8771 грн. 67 коп.

Позивач повністю оплатив вартість поставлених товарів та наданих послуг за вказаними договорами, що підтверджується відомостями, які містяться у платіжних дорученнях №235 від 30.10.2014, №245 від 07.11.2014 та № 246 від 07.11.2014.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає непереконливими посилання контролюючого органу щодо відсутності довіреностей на одержання товару від ТОВ «Міл-Агро», оскільки матеріалами справи підтверджено, що приймання вказаних товарно-матеріальних цінностей здійснювалось безпосередньо директором ТОВ «Брілюкс» Дорофеєвим О.Б., який є законним представником цього підприємства та має право вчиняти всі юридично значимі дії без довіреності.

Суд відхиляє посилання відповідача на відсутність у товарно-транспортних накладних дат завантаження товару за адресою: м. Черкаси, вул. Університетська, 33, оф. 41 та розвантаження товару за адресою: м. Черкаси, вул. Гоголя, 137, та вважає за необхідне зазначити, що дати складення товарно-транспортних накладних співпадають з датами оформлення сторонами видаткових та податкових накладних, а тому є свідченням того факту, що завантаження та розвантаження товару здійснювалось саме в день його поставки.

Щодо відсутності договору на перевезення товарів між перевізником та замовником, суд звертає увагу, що в договорі №112 від 12.08.2014 позивач погодив з ТОВ «Міл-Агро» обов'язок останнього здійснювати поставку товарів та не обмежував право ТОВ «Міл-Агро» залучати третіх осіб для виконання умов наведеного договору. Отже, позивач не є учасником договору перевезення. Як наслідок перевезення придбаних позивачем у ТОВ «Міл-Агро» товарів приватним підприємством «Мастєр Фасіліті» не є підтвердженням відсутності факту здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Міл-Агро».

Контролюючий орган вважає, що ТОВ «Міл-Агро» не здійснювало послуг з прибирання приміщень за договором №128 від 28.08.2014, оскільки акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №87 від 28.08.2014 не містить відомостей про місце та повну адресу де саме здійснено прибирання.

Суд критично оцінює такі доводи відповідача виходячи з тих міркувань, що в додатку №1 до вказаного акту сторони погодили, що ТОВ «Міл-Агро» здійснило генеральне прибирання приміщень площею 7720 кв.м. згідно договору №128 від 28.08.2014 за адресою: м. Черкаси, вул. Шевченка, 208/1, а саме: видалення локальних забруднень за допомогою спеціальних миючих засобів зі скляних та полірованих елементів, миття дверних блоків, стін, очищення дзеркальних поверхонь, вологе прибирання підлоги з використанням миючої техніки, миття підлоги ліфтових кабін, миття вікон з внутрішньої сторони та видалення пилу з підвіконників, винесення сміття, прибирання санвузлів за допомогою дезінфекційних засобів, прибирання, прибирання прилеглої території - очищення проїзної та пішохідної частини від сміття, чистка сміттєвих відер, корзин, чистка попільничок, збір сміття по території видалення забруднень з нижньої частини фасаду, скляних вітрин, колон, прибирання павутиння та слідів життєдіяльності комах.

Крім того, як встановлено судом, одними з основних видів діяльності позивача є загальне прибирання будинків, що є додатковим свідченням використання вищевказаних товарів та послуг у власній господарській діяльності.

Суд зазначає, що на момент здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Міл-Агро», останнє не було визнано банкрутом, знаходилось в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, та було зареєстровано платником податку на додану вартість. Відтак, вказане підприємство не мало дефектів у своєму правовому статусі та мало право укладати правочини та вчиняти інші юридично значимі дії.

Отже, первинними бухгалтерськими документами підтверджено фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та зазначеним контрагентом.

Більш того, як вбачається з оборотно-сальдової відомості по рахунку 201 за 24.02.2015 у позивача на залишку знаходяться не використані миючі та інші засоби для прибирання, які придбані у ТОВ «Міл-Агро», що спростовує посилання відповідача на відсутність факту здійснення господарських операцій із наведеним контрагентом.

На думку суду, доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту. Однак, відповідачем під час розгляду справи не надано будь-яких доказів та не зазначено будь-яких обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення господарських операцій позивача та доказів, які виключають право позивача на формування витрат для цілей визначення податкового кредиту.

Посилання відповідача на відсутність у названого постачальника об'єктивної можливості для виконання поставок товарів в силу відсутності основних засобів та робочого персоналу також не можна розцінювати як доказ фіктивності спірних операцій. Адже укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів постачальником.

Крім того, позивач не зобов'язаний перевіряти дотримання податкового законодавства своїми контрагентами та господарюючими суб'єктами, які здійснюють постачання товарів чи робіт цим контрагентам, не зобов'язаний нести відповідальність за несплату податків продавцями (постачальниками), або за можливу недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності щодо неї, що підтверджено практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України.

Суд акцентує увагу, що в матеріалах справи відсутній вирок суду, який набрав законної сили та яким встановлено укладення договорів між позивачем та названим контрагентом з метою, яка порушує публічний порядок, вчинення угод з метою, що суперечать інтересам держави і суспільства, так само не встановлено і ухилення від сплати податків за наслідками виконання згаданих договорів з боку позивача. Епізод наявності змови позивача з контрагентом з метою зменшення податкових зобов'язань в ході слідства не досліджувався, судом не перевірявся і рішення з цього приводу судом прийнято не було.

У відповідності до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу положень частини 2 статті 71 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача в судовому засіданні не довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до частини другої ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Предметом адміністративного позову в даній справі є скасування оскарженого Позивачем податкового повідомлення-рішення Відповідача, а відповідно до п. 1 частини другої ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень і його скасування, тобто, скасування рішення суб'єкта владних повноважень є наслідком саме визнання його протиправним, в зв'язку з чим, суд дійшов висновку про необхідність виходу для повного захисту інтересів Позивача за межі позовних вимог та визнання оскарженого Позивачем податкового повідомлення-рішення Відповідача протиправним і його скасування.

Отже, враховуючи сукупність встановлених вище обставин справи, суд приходить до висновку про законність формування позивачем податкового кредиту за серпень 2014 року у зв'язку з включенням до його складу суми податку на додану вартість в розмірі 19199 грн., а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 11.12.2014 №, є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 11.12.2014 №.

Стягнути з Державного бюджету на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Брілюкс" 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 16.03.2015.