Справа № 802/4364/14-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/4364/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободонюк М.В.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

11 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

за участю представників сторін:

представників позивача - Решедька І.М., Шишкіної Н.П., Чоботар Л.М.,

представників відповідача - Берещук В.В., Прокопюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Краєвид Поділля" до Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

Представники позивача в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, протягом періоду з 08 вересня 2014 року по 23 вересня 2014 року головним державним ревізором-інспектором відділу податкового аудиту Берещуком В.В., головним державним ревізором-інспектором відділу податкового аудиту Шевчуком В.А., головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Кулібабенко І.А. проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Краєвид Поділля» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2012 року по 30 червня 2014 року.

За наслідками проведеної перевірки складено акт №1071/22/34918499 від 30 вересня 2014 року (далі - Акт перевірки), у якому з поміж іншого відображено порушення ТОВ «Краєвид Поділля»:

- ст. 192, п. 198.5, п. 198.6, ст. 198, ст. 199, ст. 200, ст. 201, п. 209.4, ст. 209 Податкового Кодексу України (далі - ПК України), Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01 листопада 2011 року №1379, внаслідок чого у періоді, що перевіряється, платником завищено від'ємне значення в загальній сумі 1964307,00 грн., в тому числі за березень 2014 року в сумі 1950733,00 грн., за квітень 2014 року в сумі 13574,00 грн.;

- ст. 192, 198, 199, 200, п. 209.4, ст. 209, п. 15 підрозділу 2 «Особливості справляння податку на додану вартість» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, у зв'язку з чим встановлено заниження позитивного значення по спеціальній декларації з ПДВ в загальній сумі 1427562,00 грн., в тому числі за березень 2014 року в сумі 1427562,00 грн.

Не погодившись із висновками викладеними в Акті перевірки ТОВ «Краєвид Поділля» подало заперечення до Жмеринської ОДПІ, проте листом від 16 жовтня 2014 року №8753/К/10/22/008 відповідач їх відхилив.

20 жовтня 2014 року на підставі виявлених порушень Жмеринською ОДПІ винесено податкове повідомлення рішення №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 1964307,00 грн., в тому числі за березень 2014 року - 1950733 грн., за квітень 2014 року - 13574 грн.

ТОВ «Краєвид Поділля» вважаючи вищевказане податкове повідомлення-рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, звернулося з адміністративним позовом до суду.

Висновок податкового органу про порушення позивачем п. 198.6 ст. 198 ПК України ґрунтується на тому, що в податкових накладних, виданих контрагентом ФОП ОСОБА_9 № 1 від 17 жовтня 2013 року, № 2 від 31 жовтня 2013 року, де загальна сума скоригованого податкового кредиту становить 1796,67 грн., не зазначено обов'язковий реквізит податкової накладної - «Кількість постачання товарів/послуг».

В податкових накладних виданих контрагентом TOB «Елеватор Октябрське» № 23 від 31 жовтня 2013 року, № 39 від 30 листопада 2013 року, № 19 від 23 грудня 2013 року, згідно з якими загальна сума скоригованого податкового кредиту становить 10443,19 грн., невірно зазначено вид цивільно-правового договору. Зокрема, у вищевказаних податкових накладних у графі «Вид цивільно-правового договору» вказано «договір поставки», хоча в дійсності в самому договорі, зазначено назву «Договір перевезення вантажу». У податкових накладних виданих контрагентом TOB «Лобанове Агро» № 19/2 від 30 листопада 2013 року, № 21/2 від 31 жовтня 2013 року, № 19 від 23 грудня 2013 року, за якими загальна сума скоригованого податкового кредиту становить 3818,21 грн., в графі «Вид цивільно-правового договору» зазначено «договір поставки», хоча в оригіналі самого договору зазначено «Договір перевезення».

Дані розбіжності на думку Жмеринської ОДПІ вказують на те, що податкові накладні оформленні з порушенням вимог статті 201 ПК України, у зв'язку з чим позбавляють ТОВ «Краєвид Поділля» віднести до податкового кредиту суми податку в розмірі 16058,07 грн., сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг.

Також відповідач вказує на те, що при оформленні бухгалтерської довідки платника податків ТОВ "Краєвид Поділля" неправомірно віднесено до рядка 16.3 декларації за березень 2014 року податок на додану вартість в сумі 1427562,61 грн., сформований на підставі накладних минулих періодів - до 1 січня 2014 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо ставок окремих податків" від 19 грудня 2013 року.

Суд І інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що суто технічні недоліки оформлення податкових накладних не повинні бути підставою для позбавлення позивача його законних прав на віднесення сум сплаченого (нарахованого) ПДВ в розмірі 16058,07 грн. до складу податкового кредиту. Крім того, суд І інстанції вирішив, що відповідач прийшов до хибного переконання щодо неможливості використання податкового кредиту, який сформований до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо ставок окремих податків» №713-VII від 19 грудня 2013 року.

Колегія суду не погоджується з таким висновком суду І інстанції та вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 139 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Суд І інстанції мотивуючи своє рішення вказав на реальність господарських операцій, що підтверджені податковими накладними, які оформлені з порушенням вимог законодавства. При цьому, відповідач не піддавав сумніву реальність господарських операцій. Також суд І інстанції дійшов до висновку, що законодавець пов'язує виникнення у платника ПДВ права на включення сплачених ним сум податку до податкового кредиту із фактичним виконанням господарських операцій, що відображені у первинних документах.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з таким висновком суду І інстанції, оскільки вказане не є єдиною, бузумовною умовою формування податкового кредиту.

Так, пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

У пункті 201.1 ст. 201 ПК України визначено, що серед іншого у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити, як "опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг", "вид цивільно-правового договору".

Під час перевірки відповідачем встановлені випадки включення до податкового кредиту господарських операцій підтверджених податковими накладними, що оформленні з порушенням вимог п. 201.1 ст.201 ПК України.

Так, у податковій накладній, виданій контрагентом ФОП ОСОБА_9 № 1 від 17 жовтня 2013 року, № 2 від 31 жовтня 2013 року, де загальна сума скоригованого податкового кредиту становить 1796,67 грн., не зазначено обов'язковий реквізит податкової накладної - «Кількість постачання товарів/послуг». В податкових накладних виданих контрагентом TOB «Елеватор Октябрське» № 23 від 31 жовтня 2013 року, № 39 від 30 листопада 2013 року, № 19 від 23 грудня 2013 року, згідно з якими загальна сума скоригованого податкового кредиту становить 10443,19 грн., невірно зазначено вид цивільно-правового договору. Зокрема, у вищевказаних податкових накладних у графі «Вид цивільно-правового договору» вказано «договір поставки», хоча в дійсності в самому договорі, зазначено назву «Договір перевезення вантажу». У податкових накладних виданих контрагентом TOB «Лобанове Агро» № 19/2 від 30 листопада 2013 року, № 21/2 від 31 жовтня 2013 року, № 19 від 23 грудня 2013 року, за якими загальна сума скоригованого податкового кредиту становить 3818,21 грн., в графі «Вид цивільно-правового договору» зазначено «договір поставки», хоча в оригіналі самого договору зазначено «Договір перевезення»

При цьому суд звертає увагу на те, що ст. ст. 198, 201 ПК України не передбачають виключень, які б надавали можливість включати до складу податкового кредиту господарські операції, які підтверджені податковими накладними, що оформлені з порушенням вимог законодавства.

Порядком заповнення податкової накладної, затвердженого Міністерством фінансів України 01 листопада 2011 року № 1739 (чинного на момент заповнення податкових декларацій), визначені чіткі вимоги до складання та заповнення податкових накладних.

Пунктом 6.2 вказаного Порядку передбачено, що податкова накладна є підставою для віднесення до податкового кредиту витрат зі сплати податку на додану вартість у покупця, зареєстрованого як платник податку.

Однак, в силу п. 6.3 Порядку № 1739 не дає права покупцю на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту:

відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних;

порушення порядку заповнення податкової накладної;

податкова накладна виписана платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суду не погоджується з висновком суду І інстанції, що оформлення податкової накладної без дотримання вимог ст. ст. 198, 201 ПК України, не може бути перешкодою при реалізації права позивача на віднесення сум сплаченого ПДВ в розмірі 16058,07 грн., оскільки, Податковим кодексом України та Порядком заповнення податкової накладної, затвердженого Міністерством фінансів України 01 листопада 2011 року № 1739, передбачені обов'язкові вимоги до заповнення реквізитів у податковій накладній та наслідки, які настають уразі порушення порядку заповнення податкової накладної.

Надаючи правову оцінку виявленим порушенням стосовно включення ТОВ «Краєвид Поділля» до рядка 16.3 декларації за березень 2014 року податку на додану вартість в сумі 1427562,61 грн., сформованого на підставі податкових накладних минулих періодів (до набуття чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо ставок окремих податків» №713-VII від 19 грудня 2013 року), колегія суду зважає на наступне.

Нормами Податкового кодексу України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є єдиною і достатньою підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства.

Згідно Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 678 від 13 листопада 2013 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), у рядку 16.3 відображаються суми податку на додану вартість, включені до податкового кредиту за операціями сільськогосподарських або переробних підприємств із вивезення сільськогосподарської продукції або продукції власного виробництва переробних підприємств у митному режимі експорту. Значення цього рядка переноситься з рядка 16.3 декларації 0121-0123/0140 до рядка 16.3 декларації 0110.

Сума податку на додану вартість у рядку 16.3 декларацій - 0121-0123/0140 відображається згідно з бухгалтерською довідкою, в якій така сума розраховується, виходячи із фактично сплаченої (нарахованої):

- постачальникам товарів/послуг, вартість яких була включена до складу виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит по сільськогосподарських товарах (супутніх послугах), вивезених у митному режимі експорту (декларації 0121-0123);

- та включеної до податкового кредиту суми податку постачальникам товарів/послуг, визначених відповідно до пункту 1 підрозділу 2 розділу XX Кодексу, вартість яких включена до вартості експортованої продукції власного виробництва (декларація 0140).

Бухгалтерська довідка має бути складена згідно з податковими накладними, митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України, які є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, з урахуванням норм пункту 198.6 статті 198 Кодексу, та містити вичерпний їх перелік.

Згідно Закону України від 19 грудня 2013 року № 713-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо ставок окремих податків» з 01 січня 2014 року пільги при постачанні зернових і технічних культур одержали постійний статус і місце в ст. 197 Податкового кодексу України. З 01 січня 2014 року вони перенесені в п. 197.21 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 197.21 ст.197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання на митній території України та вивезення в митному режимі експорту нових культур товарних позицій 1001 - 1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, крім постачання та вивезення в митному режимі експорту таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників, а також крім постачання таких зернових та технічних культур Аграрним фондом у разі їх придбання з податком на додану вартість. Норми цього пункту не застосовуються до операцій з постачання зернових культур товарної позиції 1006 та товарної підкатегорії 1008 10 00 00 згідно з УКТ ЗЕД і такі операції оподатковуються податком на додану вартість у порядку, встановленому Кодексом.

Згідно з п.209.14 ст. 209 Податкового кодексу України сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування здійснює оподаткування операцій з продажу (постачання) сільськогосподарської продукції за ставкою, визначеною підпунктом "а" 193.1 статті 193 цього Кодексу. У разі експорту сільськогосподарської продукції застосовується ставка податку, визначена підпунктом "б" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу.

Операції з експорту власно вироблених сільськогосподарським підприємством с/г товарів відображається у рядку 2.1 податкової декларації з ПДВ (скороченої). При цьому податковий кредит, сформований у разі придбання товарів/послуг, які приймали участь у виготовленні експортованої сільськогосподарської продукції, підлягає коригуванню за рядком 16.3 податкової декларації з ПДВ (скороченої) зі знаком «-» та переноситься зі знаком «+» до рядка 16.3 податкової декларації з ПДВ, якою здійснюються розрахунки з бюджетом. Такі суми податку, перенесені до рядка 16.3 податкової декларації, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом, можуть брати участь у бюджетному відшкодуванні у загальновстановленому порядку, визначеному статтею 200 ПК України.

В ході перевірки встановлено, що до складу бухгалтерської довідки, на підставі якої складено розрахунок коригування сум податкового кредиту, що приймав участь у операціях з вивезення за межі митної території України у звітному періоді - березень 2014 року, включено податкові накладні у сумі 1427562,61 грн., які виписані у звітних (податкових) періодах до моменту набрання чинності України від 19 грудня 2013 року № 713-УІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України що окремих податків», а саме до 01 січня 2014 року.

Суд звертає увагу, що держава встановивше спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість, тим самим встановила певні пільги, порядок застосування яких обмежується окремими нормами законодавства. Реалізація цих пільг, в тому числі розрахунок податкових результатів і визначення суми сплати податку на пільгових умовах не може бути розрахований за новими нормами законодавства, якщо законодавець про це чітко не зазначив у новому законі.

Подібна позиція висвітлена у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99, в якому захначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Отже, з врахуванням викладеного, в даному випадку коригуванню підлягають суми податкового кредиту, сформованого на податкових накладних, виданих після 01 січня 2014 року. Таким чином, згідно даних бухгалтерської довідки платника податків, ТОВ "Краєвид Поділля" неправомірно віднесено до рядка 16.3 декларації за березень 2014 року податок на додану вартість у сумі 1427562,61 грн., сформований на підставі накладних минулих періодів (до січня 2014 року).

За сукупністю наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, відповідач діяв на підставі Податкового кодексу України, а тому підстави для задоволення позову - відсутні.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2015 року.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 березня 2015 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.