Справа № 296/10588/14-а
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Житомир справа № 296/10588/14-а

категорія 6.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сичової О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції про визнання рішення №17196298 від 13.11.2014 р. незаконним та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Сіроткіної Лілії Євгенівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №17196298 від 13.11.2014 року таким, що не відповідає нормам чинного законодавства та зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію прав власності на нежиле приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та видати відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Позивач позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Оскільки немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, але прибули не всі сторони, які беруть участь у справі, суд відповідно до ч.6 ст.128 КАС України розглядає дану справу у письмовому провадженні.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на тимчасову аптеку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Сіроткіною Лілею Євгенівною реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області №17196298 від 13.11.2014 року відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на тимчасову аптеку, що розташована в будинку АДРЕСА_1, з посиланням на пункт1 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та абз. 6 пункту 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Рішення вмотивоване тим, що чинним законодавством України не передбачена державна реєстрація речових прав та їх обтяжень у Державному реєстрі прав на тимчасові будівлі або споруди.

Однак, суд вважає рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Сіроткіної Лілії Євгенівни реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області №17196298 від 13.11.2014 року протиправним виходячи з наступного.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868.

Згідно ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Статтею 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено об'єкти нерухомого майна, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав, - у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються із ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до купівлі -продажу квартири прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1, переобладнану під тимчасову аптеку згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №162 від 10.03.2005 року, що розташована в АДРЕСА_1.

Статтею 331 Цивільного кодексу України визначений момент набуття права власності на новостворене майно, зокрема якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відмовляючи позивачу у державній реєстрації права власності на вищезазначений об'єкт, державний реєстратор прав на нерухоме майно Сіроткіна Лілія Євгенівна реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області виходила з того, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.

Згідно статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до Методичних рекомендацій стосовно об'єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, схвалених колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012 року, віднесені приміщення, як частини внутрішнього об'єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами.

Національним стандартом №2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 N 1442, передбачено, що приміщення - це частина внутрішнього об'єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу.

Вказаним Національним стандартом приміщення класифіковано на:

вбудовані приміщення - приміщення, що є частиною внутрішнього об'єму будівлі;

прибудовані приміщення - приміщення, що прибудовані до основної будівлі та мають з нею хоча б одну спільну стіну;

вбудовано-прибудовані приміщення - приміщення, частина внутрішнього об'єму яких є частиною внутрішнього об'єму основної будівлі, а інша частина - прибудованою.

Водночас, відповідно до пункту 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в Державному реєстрі прав підлягають реєстрації речові права, зокрема, на житлове та нежитлове приміщення.

Відповідно до Державних будівельних нормах України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, затверджених наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 18.05.2005 №80, Додатком Б яких встановлено, що житловим приміщенням є опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-епідеміологічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізуючого випромінювання.

До нежитлових приміщень належать приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду та є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Зазначене положення передбачено також у Законі України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), в яких вони розташовані.

Відповідно до статті 380 Цивільного кодексу України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим і введеним в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 N 507, передбачено, що будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.

До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.

Оскільки будівлі є споруди, то при визначенні споруд, права на які підлягають державній реєстрації, слід враховувати, що для таких споруд повинні бути притаманні ознаки нерухомого майна, визначені статтею 181 Цивільного кодексу України, а саме, розташування на земельній ділянці, переміщення споруди неможливе без її знецінення та зміни її призначення. Державній реєстрації підлягають лише речові права на споруди, які є окремою нерухомою річчю, тобто не є приналежністю головної речі і складовою частини іншої речі.

З технічного паспорта на аптеку, що розташована по АДРЕСА_1 видно, що вона має фундамент, залізобетонні стіни та перекритті, а також обладнана водопроводом, каналізацією, газопроводом та центральним опаленням.

Разом з тим, вказана тимчасова аптека не є тимчасовою спорудою в розумінні Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" оскільки вона влаштована на фундаменті та є частиною житлового будинку. ЇЇ використання в іншій місцевості неможливе.

Таким чином, суд вважає, що тимчасова аптека, що розташована в будинку АДРЕСА_1 є об'єктом нерухомого майна, права на яку підлягають державній реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, прийняте з порушенням норм чинного законодавства України, а відтак є протиправним.

Що стосується позовних вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію прав власності на нежиле приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 та видати відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно, то в цій частині позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію прав власності на нежиле приміщення є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Однак, у зв'язку з тим, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Сіроткіної Лілії Євгенівни про відмову у державні реєстрації прав та їх обтяжень №17196298 від 13.11.2014 року є протиправним, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов'язати Реєстраційну службу Житомирського міського управління юстиції розглянути заяву ОСОБА_1 щодо проведення державної реєстрації права власності на тимчасову аптеку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та вирішити питання щодо державної реєстрації прав власності на неї.

Зазначене узгоджується з положеннями п.2 ч.2 ст.162 КАС України, згідно якої у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідачем не доведено обставин яких ґрунтуються його заперечення, а вимоги позивача є частково правомірними, а тому вони підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Сіроткіної Лілії Євгенівни про відмову у державні реєстрації прав та їх обтяжень №17196298 від 13.11.2014 року .

Зобов'язати реєстраційну службу Житомирського міського управління юстиції Житомирської області розглянути заяву ОСОБА_1 щодо проведення державної реєстрації права власності на тимчасову аптеку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та вирішити питання щодо державної реєстрації прав власності на неї.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Сичова