Справа № 462/1311/14-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 р. Справа № 876/11866/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Яворського І.О.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Зварича В.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року по справі № 462/1311/14-а за позовом ОСОБА_3 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

17.02.2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом, яким просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 17.04.2013 року №232 «Про самочинне перепланування, здійснене гр. ОСОБА_3».

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 17.04.2013 року №232 «Про самочинне перепланування, здійснене гр. ОСОБА_3» в частині зобов'язання позивача демонтувати газові прилади та привести планування квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану та скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 17.04.2013 року №232 «Про самочинне перепланування, здійснене гр. ОСОБА_3» в частині зобов'язання позивача демонтувати газові прилади, самочинно обладнані на площі житлової кімнати та привести планування квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану. В решті позову відмовлено.

ОСОБА_3 постанову суду першої інстанції оскаржив, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати в частині відмови в позові та прийняти нову, якою адміністративний позов у цій частині задоволити.

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що сантехнічні прилади ним були встановлені ще у 1998 році, тоді коли ж газифікація.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги, а представник відповідача заперечив проти них.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 17.04.2013 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради винесене розпорядження № 232 «Про самочинне перепланування, здійснене гр. ОСОБА_3», яким зобов'язано позивача - наймача квартири АДРЕСА_1 (ОСББ «Титан»), в термін до 01.05.2013 року демонтувати газові та сантехнічні прилади, самочинно обладнані на площі житлової кімнати під літ.58-5 пл.11,3м2 з порушенням п.2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та привести планування квартири до попереднього стану. Відповідно до рішення спільного засідання адміністрації профкому ВАТ «Завод «Львівсільмаш» (протокол №9 від 16.01.2001 р.) мешканцям квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 дозволено обладнати кухні на площі побутової кімнати під літ.64 пл.16,1м2 (а.с.48).

Зі змісту листа ПАТ «Львівгаз» від 20.11.2014 року № 07/2-8130 та акту прийомки внутрішньо будинкового газопроводу в експлуатацію від 23.02.1998 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 була введена в експлуатацію внутрішня система газопостачання, до складу якої входить два лементи, а саме: плита газова (ПГ-4) та газовий лічильник (а.с.115,116), які були встановлені на підставі робочого проекту, розробленого в 1998 році проектно-конструкторською групою ВАТ «Львівгаз» (а.с.74-79).

Відповідно до пункту 4 Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду з охорони праці № 254 від 01.07.1997 року, передбачено, що введення в експлуатацію систем газопостачання дозволяється за наявності акта прийняття об'єкта.

Як вбачається з витягу з протоколу № 12 засідання міжвідомчої комісії від 09.04.2013 року відповідачу на час винесення оскаржуваного розпорядження нічого не було відомо щодо прийняття в експлуатацію системи газопостачання в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.114).

Оскільки, система газопостачання в квартирі АДРЕСА_1 була введена в експлуатацію в 1998 році, тому висновок відповідача про те, що на час винесення оскаржуваного розпорядження в 2013 році всі газові прилади були самочинно встановленні позивачем є передчасним та необґрунтованим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що оскаржуване розпорядження в частині зобов'язання позивача демонтувати газові прилади в квартирі АДРЕСА_1 та привести квартиру до попереднього стану є протиправним, оскільки винесене передчасно та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому підлягає скасуванню.

Разом з тим, розпорядження № 232 від 17.04.2013 року «Про самочинне перепланування, здійснене гр. ОСОБА_3» в частині зобов'язання позивача демонтувати сантехнічні прилади, самочинно обладнані на площі житлової кімнати є правомірним, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. № 572 власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Доводи позивача про те, що сантехнічні прилади були встановлені ще у 1998 році є безпідставними, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про час, коли позивачем були встановлені сантехнічні прилади у житловій кімнаті. Крім того, відомості про встановлення вищезазначених приладів містяться лише у проекті приведення до нормативних вимог самочинно здійсненого перепланування квартири АДРЕСА_1, розроблених у 2013 році ПП «Універсал Проект».

Крім того, позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що він мав дозвіл від ОССБ «Титан», на балансі якого знаходиться даний будинок, на встановлення вищевказаних сантехнічних приладів, а також, не надано доказів про те, що переобладнана система водопостачання у квартиру була введене в експлуатацію, як і не був наданий дозвіл від органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Таким чином, позивач самочинно встановив сантехнічні прилади на площі житлової кімнати під літ.58-5 пл.11,3м2 з порушенням вимог п.2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».

Слід зазначити, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил.

Під самочинним будівництвом слід розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність»), в тому числі спорудження без дозволу органу місцевого самоврядування нового житлового будинку замість зруйнованого на раніше відведеній особі земельній ділянці, переобладнання нежитлової будівлі в житлову.

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Будівництво без належного дозволу має місце як при відсутності дозволу на будівництво, так і при відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.

Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, крім передбаченого ч. 3 ст. 376 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва, в разі звернення до суду з позовом відповідного органу, є або знесення такого будівництва, або проведення відповідної його перебудови. Право на звернення до суду з таким позовом закон надає, зокрема, й відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 4.3.4 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради № 5 від 06.01.2012 року передбачено, що районна адміністрація розглядає та вживає заходи у встановленому виконавчим комітетом порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване розпорядження в частині зобов'язання позивача демонтувати сантехнічні прилади, самочинно обладнані на площі житлової кімнати, є обґрунтованим, винесене з дотримання вимог чинного законодавства, в межах повноважень, наданих відповідачу, а відтак правових підстав для скасування розпорядження в зазначеній частині немає.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року по справі № 462/1311/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Т.В. Онишкевич

І.О. Яворський