Справа № 227/4051/14-а
Суддя: Блохін А. А.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мавроді Р.Ф.
Суддя-доповідач - Блохін А. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року справа №227/4051/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Міронової Г.М., Юрко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2014 року у справі № 227/4051/14-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

В С Т А Н О В И В :

02 вересня 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила: визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради щодо нарахування та виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130 грн. з 01 січня 2014 року по день розгляду справи у суді , зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради здійснити перерахунок і виплату допомоги з 01 січня 2014 року по день розгляду справи у суді з урахуванням фактично здійснених за цей час виплат, виходячи з розміру прожиткового мінімуму встановленого законом, за рахунок коштів Державного бюджету України. Позивачка свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і перебуває на обліку у відповідача. На підставі її заяви відповідач призначив їй виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 130 гривень, щомісячно. З розміром призначеної допомоги вона не згодна, так як вважає, що відповідач повинен їй сплачувати вказану допомогу у розмірі не меншому, ніж розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2014 року у справі № 227/4051/14-а, позов задоволено. Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради щодо нарахування та виплаті ОСОБА_2 в період з 01.01.2014 р. по день розгляду справи у суді допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі меншому ніж розмір прожиткового мінімуму для дітей до 6 років неправомірними. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської Ради здійснити, з врахуванням фактично виплачених сум, перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною (сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1) до досягнення ним трирічного віку, за період з 01.01.2014 року по день розгляду справи у суді, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років на відповідний період, за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати в зв'язку з порушенням норм матеріального закону та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснений в письмовому провадженні. Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, вивчила доводи апеляційної скарги за матеріалами справи і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_2 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради, їй призначено допомогу по догляду за дитиною ОСОБА_3 з 2014 року, у розмірі 130,00 гривень на місяць, як особі, застрахованої у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування. Спірним у справі є розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яку отримувала позивач. До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 N 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон N 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 № 2811-ХІІ (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» ( Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону N 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пунктами 23, 25 розділу II Закону N 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону N 2811-XII та Закону N 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону N 2811-XII його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону N 2240-III було виключено статті 40 - 44. Конституційний Суд України Рішенням від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону N 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону N 107-VI щодо виключення статей 40 - 44 Закону N 2240-III. Пунктом 2 розділу III Закону N 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з часу проголошення Рішення N 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону N 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону N 2811-XII. Статтею 46 Закону України від 26 грудня 2008 N 835-VI «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 45 Закону України від 27 квітня 2010 року N 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (далі - Закон N 2154-VI) передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону N 2240-III призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року N 1751 саме на виконання Закону N 2811-XII (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 46 Закону № 835 та статті 45 Закону N 2154-VI не приймався. Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону N 2240-III на виконання статті 46 Закону № 835 та статті 45 Закону N 2154-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися. В подальшому, жодним з Законів України «Про Державний бюджет на 2012 рік», «Про Державний бюджет на 2013 рік», «Про Державний бюджет на 2014 рік», ні будь-якими іншими законами не встановлювався інший розмір допомоги, ніж в Законах №2811-ХІІ та №2240-ІІІ. Оскільки у цій справі спір виник щодо виплати допомоги особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, то за таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді регулюються нормами спеціального Закону (яким є Закон N 2240-III), відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні. Керуючись ст.88, ст.98, ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради - залишити без задоволення. Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2014 року у справі № 227/4051/14-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Добропільської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Г.М. Міронова

І.В. Юрко