Справа № 816/4991/14
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 р.Справа № 816/4991/14

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2015р. по справі № 816/4991/14 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення - рішення, рішення та вимоги,-

ВСТАНОВИЛА:

17 грудня 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Полтавській області (надалі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 17 листопада 2014 року №/12409, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачений агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 6724,88 грн., з яких: 3964,16 грн. - за основним платежем, 2760,72 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17 листопада 2014 року №/12407 про донарахування 11075,56 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій у розмірі 5537,78 грн., вимоги Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 17 листопада 2014 року №Ф-006679101/188 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 11075,56 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2015р. адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, рішення та вимоги було задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 17 листопада 2014 року № /12409.

Визнано протиправним та скасовано рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17 листопада 2014 року № /12407.

Визнано протиправним та скасовано вимоги Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 17 листопада 2014 року № Ф-006679101/188.

Стягнуто з Державного бюджету України в особі Кременчуцької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 182,70 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2015р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу, виклав свій погляд на обставини справи, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2015р. без змін.

Сторони в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи, представником позивача надана заяви про розгляд справи в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт господарювання, фізична особа-підприємець, 06.09.2006 Кобеляцькою районною державною адміністрацією Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, номер запису 0001358, а також перебуває на податковому обліку у відповідача та зареєстрована платником ПДВ з 09.03.2009. Видами господарської діяльності позивача є роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах, роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах (а. с. 12-13).

У період з 14 по 27 жовтня 2014 року Кременчуцькою ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт від 03 листопада 2014 року №2563/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 (надалі по тексту - акт перевірки), у якому відображено наступні порушення позивачем: заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 3964,16 грн, чим порушено підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункт 164.2.1 пункту 164.2 статті 164, пункт 167.1 статті 167, підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункт «а» пункту 176.2 статті 176, пункт 177.7 статті 177 Податкового кодексу України; заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахованого роботодавцем - фізичною особою-підприємцем, на загальну суму 11075,56 грн, чим порушено абзац другий пункту 1 частини першої статті 4, пункт 1 частини другої статті 6, абзац перший пункту 1 частини першої статті 7, пункти 5, 7 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

07 листопада 2014 року позивачем в порядку пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України до контролюючого органу подано заперечення на вказаний вище акт перевірки (а.с. 205-213).

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 17 листопада 2014 року №/12409, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачений агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 6724,88 грн, з яких: 3964,16 грн - за основним платежем, 2760,72 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17 листопада 2014 року №/12407 про донарахування 11075,56 грн єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій у розмірі 5537,78 грн, вимогу від 17 листопада 2014 року №Ф-006679101/188 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 11075,56 грн (а.с. 63-67).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме акту перевірки від 03 листопада 2014 року №2563/16-03-17-01-10/НОМЕР_1, підставами для висновку про заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 3964,16 грн. став висновок податкового органу про те, що позивачем не було включено до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу доходів у вигляді заробітної плати в результаті використання праці найманих осіб. Перевіркою правильності визначення бази оподаткування при нарахуванні доходів платникам податків у вигляді заробітної плати встановлено заниження бази оподаткування у 2013 році на загальну суму 27414,76 грн.

У ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 протягом періоду, що перевірявся, мала трудові відносини з шістьома найманими працівниками, з якими укладено трудові договори. З урахуванням графіку роботи магазину, що по АДРЕСА_1, а саме: 15 годинний робочий день - з 7 до 22 години, та фактично відпрацьованими днями, працівників, які здійснюють продаж продукції: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_1 мала виплачувати заробітну плату працівникам, які працювали на касі магазину решту часу понад відпрацьований 8-годиннний робочий день (а.с. 29).

Так, в акті перевірки контролюючим органом зазначено, що для безперебійної діяльності магазину з графіком роботи з 7 до 22 години без перерви та вихідних, тобто щоденно 15-годинний робочий день, виникає необхідність у залученні додаткових трудових ресурсів, робота яких повинна оплачуватись згідно норм чинного законодавства, тобто на рівні не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» у 2013 році мінімальна заробітна плата встановлена у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 грн, з 1 грудня - 1218 грн; у погодинному розмірі з 1 січня - 6,88 грн, з 1 грудня - 7,30 грн. З урахуванням графіку роботи магазину та фактично відпрацьованими днями тими працівниками, які здійснюють продаж продукції, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_1 мала виплачувати заробітну плату працівникам, які працювали на касі в магазині решту часу понад відпрацьований 8-годинний робочий день (а.с. 29).

На підтвердження факту роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понад відпрацьований 8-годинний робочий день, представником відповідача надано копії фіскальних чеків (а.с. 184-197).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач здійснює господарську діяльність у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», що по АДРЕСА_1.

Частину приміщення у вказаному магазині позивач на підставі договору від 01.12.2009 орендує у ПП ОСОБА_4 (а.с. 199-204).

Рішенням виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавської області від 13.09.2012 «Про надання дозволу ФОП ОСОБА_1 на розміщення відділу магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» визначено режим роботи магазину з 7 до 22 години.

З метою здійснення господарської діяльності позивачем укладено трудові договори від 06.11.2012 з ОСОБА_2 щодо виконання роботи касира торгового залу (а.с. 68-69), від 27.07.2011 з ОСОБА_5 щодо виконання роботи бухгалтера (а.с. 70-71), від 08.07.2010 з ОСОБА_6 щодо виконання роботи товарознавця (а.с. 72-73), від 08.06.2010 з ОСОБА_7 щодо виконання роботи менеджера (а.с. 74-75), від 17.11.2009 з ОСОБА_8 щодо виконання роботи аналітика (а.с. 76-77), 01.05.2012 із ОСОБА_3 щодо виконання роботи продавця продовольчих товарів (а.с. 78-79).

Відповідно до умов трудових договорів час виконання робіт установлено з 8 до 17 години із перервою на обід з 12 до 13 години.

Також, в матеріалах справи є в наявності заяви працівників ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на згоду виконувати обов'язки касира (а.с. 182-184).

На підтвердження факту перебування вказаних осіб у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 позивачем надано копії табелю обліку робочого часу за період з січня по грудень 2013 року та копії графіку робочого часу за період з січня по грудень 2013 року (а.с. 87-98, 99-110).

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.1.1, 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Підпунктами 164.2.1, 164.2.2 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Згідно з пунктом 164.3 статті 164 Податкового кодексу України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і в не грошовій формах.

Відповідно до пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

При нарахуванні доходів у вигляді винагороди за цивільно-правовими договорами за виконання робіт (надання послуг) база оподаткування визначається як нарахована сума такої винагороди, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом "а" пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов'язані: вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Відповідно до підпункту "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Згідно з пунктом 177.7 статті 177 Податкового кодексу України фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.

Тобто, ФОП ОСОБА_1, як податковий агент працівників - фізичних осіб, які перебувають з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи, зобов'язана нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

За приписами підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Колегія судів зазначає, що відповідачем ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції не було надано доказів нарахування (виплати, надання) позивачем на користь осіб, які, за твердженнями відповідача, мали працювати у ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового або цивільно-правового договору, доходів у грошовій та/або не грошовій формах. Відповідачем також не було встановлено таких осіб. Разом з цим, колегія зазначає, що з наданих копій фіскальних чеків не можливо ідентифікувати осіб, які видавали ці чеки, а тому вони не можуть бути доказами того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювали роботи понад відпрацьований 8-годинний робочий день.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що чинним законодавством не встановлено будь-яких обмежень у часі ведення господарської діяльності суб'єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем. Тобто, будь-яких обмежень здійснення особисто фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 господарської діяльності, в тому числі без залучення на договірних основах будь-яких третіх осіб, - не встановлено у законодавстві.

На підставі вищезазначеного колегія судів робить висновок, що висновки відповідача, щодо виконання трудових функцій саме особами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і, відповідно, нарахування відповідачем сум додаткового доходу для вказаних осіб, ґрунтується лише на припущеннях та є недоведеним допустимими доказами, а тому висновок Кременчуцької ОДПІ про заниження ФОП ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб на суму 3964,16 грн та порушення вимог підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пункт 164.2.1 пункту 164.2 статті 164, пункт 167.1 статті 167, підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункт «а» пункту 176.2 статті 176, пункт 177.7 статті 177 Податкового кодексу України є необґрунтованим, а тому податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 17 листопада 2014 року №/12409 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Також, з акту перевірки від 03 листопада 2014 року №2563/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 вбачається, що в ході перевірки було встановлено, що у 2013 році було занижено ФОП ОСОБА_1 загальної суми нарахованої заробітної плати на 27414,76 грн у зв'язку з виплатою фізичним особам доходів у виплаті заробітної плати, що призвело до заниження суми єдиного внеску, нарахованого з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на суму 10088,63 грн (36,8%), а також суми єдиного внеску, утриманого із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на суму 986,93 грн, чим порушено абзац перший пункту 1 частини першої статті 7, пунктів 5, 7 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (а. с. 34).

Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

При цьому, згідно з частиною п'ятою статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у відсотках до визначеної абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (за винятком винагороди за цивільно-правовими договорами) відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску, з урахуванням видів їх економічної діяльності.

Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 2, 6 - 8 частини першої статті 4 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині дев'ятій цієї статті), встановлюється у розмірі 3,6 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Частиною восьмою статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Тобто, роботодавець, як платник єдиного внеску, зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати та сплачувати єдиний внесок на суму нарахованої заробітної плати та на суму винагороди фізичним особам за цивільно-правовими договорами.

Колегія судів зазначає, що Кременчуцькою ОДПІ ані у суді першої інстанції ані у суді апеляційної інстанції не було доведено факту нарахування, виплати чи надання позивачем у 2013 році на користь будь-яких інших осіб, з якими позивачем не укладено трудові угоди або цивільно-правові угоди, заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", іншої винагороди. Також апелянтом не надано доказів використання ФОП ОСОБА_1 2013 році праці найманих працівників із виплатою їм доходу на суму 27414,76 грн без укладення трудових угод чи цивільно-правових договорів, а тому відсутні підстави для нарахування та сплати єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 у розмірі 11075,56 грн.

Також, за несплату (неперерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування рішенням Кременчуцької ОДПІ від 17 листопада 2014 року №/12407 до позивача застосовано штраф у розмірі 5537,78 грн.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Частиною десятою статті 25 цього Закону передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктами 2, 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

На підставі вищезазначеного, колегія судів робить висновок, що відповідачем не було доведено факту несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасне перерахування) позивачем єдиного внеску у 2013 році. Твердження Кременчуцької ОДПІ про те, що позивач виплачував доходи особам, з якими не було укладено трудових або цивільно-правових угод ґрунтується лише на припущеннях відповідача та є недоведеним допустимими доказами, а тому висновок Кременчуцької ОДПІ про заниження ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахованого роботодавцем - фізичною особою-підприємцем на суму 11075,56 грн, чим порушено абзац перший пункту 1 частини першої статті 7, пунктів 5, 7 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є необґрунтованим, а рішення Кременчуцької ОДПІ від 17 листопада 2014 року №/12407 про донарахування 11075,56 грн єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій у розмірі 5537,78 грн. та вимога Кременчуцької ОДПІ про сплату боргу (недоїмки) від 17 листопада 2014 року №Ф-006679101/188 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянтом не було доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних рішень.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2015р. по справі № 816/4991/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. Пянова Я.В.