Справа № 804/401/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2015 р. Справа № 804/401/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
при секретарі судового засіданняПанченко Я.І.
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Ольховик С.Л., Черваньова Я.М., Левшиць О.В. Чепурко Н.С., Корнійчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування п.3.1, п.7.3, п.7.4, п.10.4 вимоги №04-05-05-15/10943 від 05.11.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2015р. Державне підприємство «Придніпровська залізниця» звернулося з позовом до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області та, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 04.02.2015р., просить визнати протиправними і скасувати вимоги відповідача від 05.11.2014р. №04-05-05-15/10943 в частині вимог щодо усунення наступних порушень:

- п.3.1 вимоги щодо стягнення з підприємства ТОВ «Лемтранс» збитків у сумі 20 434,94 грн. отриманих внаслідок не здійснення ВСП «Вагонне депо Дніпродзержинськ» перегляду місячного розміру орендної плати ТОВ «Лемтранс» у зв'язку з переоцінкою об'єктів;

- п.7.3 вимоги щодо зобов'язання стягнути збитки у сумі 43000,00 грн. з осіб, винних у незаконному наданні благодійної допомоги оздоровчим закладам позивача;

- п.7.4 вимоги щодо зобов'язання стягнути збитки у сумі 6797,45 грн. з осіб, винних у незаконному наданні благодійної допомоги на підписку газет «Магістраль» та Придніпровська магістраль» для пенсіонерів-залізничників;

- п.10.4 вимоги щодо стягнення з ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» збитків у сумі 957,60 грн. зайво сплачені при наданні послуг з ремонту компресорного обладнання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорювані вимоги відповідачем винесені з порушенням вимог чинного законодавства України без врахування істотних обставин з питань, що були предметом перевірки під час ревізії, а саме: не враховано, що переоцінку необоротних активів, здійснено станом на 30.06.2010р. для цілей не надання в оренду, а для цілей бухгалтерського обліку з вичлененням із загального списку об'єктів 11 об'єктів, які надано в оренду не є законним, так як зазначена оцінка була проведена до внесення відповідних змін до законодавства щодо обов'язкового перегляду умов договору оренди. Так само у 2011р. станом на 31.03.2011р. для перегляду терміну експлуатації основних засобів для обліку їх на балансі депо з урахуванням справедливої вартості була проведена переоцінка основних засобів, у список об'єктів були включені і деякі необоротні активи, що передані в оренду, при цьому, необхідність проведення переоцінки об'єкту оренди при продовженні договору оренди згідно змін внесених до ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» набрали чинності з 24.05.2011р. Щодо вимоги про стягнення з осіб, винних у незаконному наданні благодійної допомоги оздоровчим закладам позивача та на підписку газет для пенсіонерів-залізничників, позивач вважає ці вимоги незаконними, так як державна фінансова інспекція не має права здійснювати контроль за виконанням фінансових планів, що робить висновки ревізій в цій частині протиправними. Щодо зобов'язання відповідача стягнути з ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» зайво сплачені при наданні послуг з ремонту компресорного обладнання, то позивач вказує на те, що взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» були врегульовані умовами договору від 19.09.2013р. №ПР/13-13330/НД, який укладений за результатами конкурсної процедури за визначену конкурсними торгами ціну, послуги за договором були надані вчасно, в повному обсязі та належної якості, які були прийняті позивачем за актом та оплачені на умовах договору, а тому вважає, що висновки про наявність збитків через сплату завищеної вартості робіт є необґрунтованими та такими, що порушують вимоги чинного законодавства про здійснення закупівель.

Представники позивача в у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, у письмових запереченнях на позов просили відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі посилаючись на те, що внаслідок не ініціювання ВСП «Вагонне депо Дніпродзержинськ» перед орендарем - ТОВ «Лемтранс» перегляду умов оренди недоотримано орендної плати вагонним депо на суму 20434,94 грн. за період з 01.10.2012р. по 30.06.2014р. з урахуванням того, що у квітні 2011р. ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» доповнено змістом про те, що у разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінки об'єкта оренди, але вагонним депо не забезпечено виконання вказаного Закону в частині ініціювання зміни умов договору. Щодо здійснення позивачем витрат на благодійну допомогу понад визначені планом обсяги вагонному депо на суму 43000,00 грн., то відповідач зазначає, що ревізією було встановлено, що у 2013р. вагонним депо було надано фінансову допомогу оздоровчим закладам позивача на суму 21000,00 грн. (виконання ремонтних робіт працівниками вагонного депо) при зазначених витратах в доведених Службою вагонного господарства ДП «Придніпровська залізниця» щоквартальних планах інших доходів та витрат по іншій операційній діяльності в сумі 12000 грн. В І півріччі 2014р. при відсутності зазначених витрат в доведених вказаною вище Службою щоквартальних планах вагонним депо було надано фінансову допомогу оздоровчим закладам ДП «Придніпровська залізниця» (виконання ремонтних робіт працівниками вагонного депо) на суму 34000,00 грн. з урахуванням того, що за Колективним договором між адміністрацією вагонного депо та профспілковою організацією на 2009-2010р. передбачено забезпечення господарського утримання оздоровчих закладів, проведення ремонтних робіт з залученням робітників депо у межах фінансового плану, що призвело до здійснення депо витрат на іншу безповоротну допомогу понад визначені планом обсяги в сумі 43000,00 грн. Також, відповідач посилається і на те, що здійснення вагонним депо незаконних витрат в сумі 6797,45 грн. на оплату підписки газет для пенсіонерів за рахунок коштів депо не було передбачено Колективним договором у зв'язку з чим такі витрати призвели до завдання збитків вагонному депо на вказану суму. Щодо висновку відповідача про проведення позивачем завищеної вартості послуг з ремонту компресорного обладнання на суму 957,60 грн., то відповідач посилається на те, що такі висновки були зроблені за результатами проведення в ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» документальної звірки за якою було встановлено, що до звітної калькуляції та відповідно до акту надання послуг за листопад 2013р. включено вартість використаних комплектуючих матеріалів на ремонт компресора типу 1ВВ-10/8 на загальну суму 4899,60 грн. з ПДВ, в т.ч. два пальці за ціною 960,00 грн. з ПДВ, в той же час, за даними обігово-сальдової відомості по рахунку 281 «Товари на складі» проведено оприбуткування та списання в листопаді 2013р. двох пальців за ціною 2,00 грн. з ПДВ 0,40 грн., інших документів, що підтверджують придбання, використання матеріалів під час надання послуг з ремонту компресорного обладнання до звірки не надано. За викладеного, представники відповідача вважають, що, зважаючи на встановлені порушення, даний позов є необґрунтованим та таким, що не може бути задоволений.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 09.02.2015р.

Судом у ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Державною фінансовою інспекцією у Дніпропетровській області відповідно до п.1.1.3.1 Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ у Дніпропетровській області на 2014р. на підставі направлення від 01.07.2014р. №1253 у період з 01.07.2014р. по 23.09.2014р. було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.10.2012р. по 30.06.2014р. за результатами якої складено акт ревізії від 30.09.2014р. №05-19/66 (а.с.19-27 том 1).

Позивачем були подані до відповідача заперечення на вказаний акт ревізії, що підтверджується копією заперечень до акту ревізії (а.с.28-34 том 1).

В подальшому, на підставі вищевказаного акту ревізії, відповідачем 05.11.2014р. було сформовано вимогу №04-05-05-15/10943 «Про усунення порушень» , а саме:

- п.3.1 не здійснення ВСП «Вагонне депо» Дніпродзержинськ» перегляду місячного розміру орендної плати ТОВ «Лемтранс» у зв'язку з переоцінкою об'єктів оренди, що призвело до недоотримання доходів підприємством на суму 20434,94 грн.;

- п.7.3 здійснення витрат на благодійну допомогу понад визначені фінансовим планом обсяги оздоровчим закладам ДП «Придніпровська залізниця» (виконання ремонтних робіт працівниками ВСП «Вагонне депо Дніпродзержинськ» на суму 43000,00 грн.;

- п.7.4 оплата ВСП «Вагонне депо Дніпродзержинськ» підписки газет «Магістраль» та «Придніпровська магістраль» для пенсіонерів, витрати на які не передбачено Колективним договором на суму 6797,45 грн.;

- п.10.4 проведення ВСП «Вагонне депо Дніпродзержинськ» зайвих виплат коштів ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» на суму 957,60 грн. внаслідок завищення останнім вартості послуг з ремонту компресорного обладнання, чим порушено п.1, п.5 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (а.с.14-18 том 1).

Позивач не погоджується з вищевказаними вимогами та просить їх визнати протиправними і скасувати посилаючись на те, що оскаржувані вимоги винесені з порушенням вимог чинного законодавства, без урахування істотних обставин з питань, що бути предметом перевірки під час ревізії.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині визнання протиправними та скасування п.3.1, п.7.3, п.10.4 вимоги №04-05-05-15/10943 від 05.11.2014р., виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно ст.8 вищевказаного Закону, орган державного фінансового контролю: здійснює державний фінансовий контроль та контроль за виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів, усуненням виявлених недоліків і порушень.

Статтею 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено, що органу державного фінансового контролю надається зокрема право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси і інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи, щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів,сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо). Звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

У відповідності до вимог п.7 ст. 10 вказаного вище Закону, органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

За приписами ч.2 ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

В той же час, згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Також і за приписами ст. 2, ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Таким чином, з системного аналізу вищенаведених норм Конституції України та вищенаведених норм чинного законодавства України видно, що виходячи з того, що вимоги службових осіб державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються, тобто вказані вимоги є рішеннями суб'єктів владних повноважень, які можуть бути оскаржені до того суду, до підсудності якого вони віднесені та ніхто не може бути позбавлений права на захист свобод і інтересів позивача не забороненими законом засобами від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, позивач наділений правом на оскарження в суді вимог органів фінансової інспекції його вимог, які є обов'язковими для виконання позивачем у спосіб захисту права, який обраний позивачем та не суперечить вимогам Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України виходячи зі змісту ст.ст. 2,6 згаданого Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування п.3.1 оспорюваної вимоги щодо стягнення з ТОВ «Лемтранс» збитків у сумі 20434,94 грн. отриманих внаслідок не здійснення ВСП «Вагонне депо Дніпродзержинськ» перегляду місячного розміру орендної плати ТОВ «Лемтранс» у зв'язку з переоцінкою об'єктів, суд виходить з наступного.

Зі змісту акту ревізії видно, що посадовими особами відповідача було встановлено, що позивачем було проведено переоцінку основних засобів станом на 30.06.2010р. та у березні 2011р. вагонним депо проведено переоцінку обладнання та техніки в ході якої дооцінено майно, що передається в оренду за договором від 01.10.2007р. №ПР/ВЧД-16/ор-3, при цьому, дооцінена вартість майна, що передається в оренду є суттєво вищою за його експерту вартість, на підставі якої визначено орендну плату. За висновком посадових осіб відповідача відповідно до п.8 Методики №786 у разі оренди нерухомого майна розмір орендної плати визначається з урахування вартості орендованого майна, визначеної шляхом проведення незалежної оцінки, а тому переоцінка майна депо, яка проведена ТОВ «Розрахункова палата біржових операцій є незалежною оцінкою. Таким чином, переоцінка вартості майна ВСП «Вагонне депо Дніпродзержинськ» визначена ТОВ «Розрахункова палата біржових операцій» є ринковою вартістю цього майна, а оскільки при оцінці майна з метою передачі його в оренду визначається також ринкова його вартість, то для визначення орендної плати за майно по договору з ТОВ «Лемтранс» можна використовувати ринкову вартість майна депо, визначену ТОВ «Розрахункова палата біржових операцій». Отже, внаслідок не ініціювання ВСП «Вагонне депо Дніпродзержинськ» перед орендарем перегляду умов договору оренди недоотримано орендної плати вагонним депо на суму 20434,94 грн. (а.с.23-24 том 1).

Однак такі висновки посадовою особи відповідача не відповідають дійсним обставинам та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства з огляду на таке.

01.10.2007р. між ДП «Придніпровська залізниця» та ТОВ «Лемтранс» було укладено договір оренди державного майна №ПР/ВЧД-16/ор-3 щодо строкового платного користування окремим визначеним майном (обладнанням), що перебуває на балансі депо. Строк дії договору визначений з 01.10.2007р. по 30.09.2008р. зі сплатою орендної плати за базовий місяць розрахунку жовтень 2007р. - 19 527,16 грн. (без ПДВ) та як встановлено в судовому засіданні зазначений договір було пролонговано сторонами за згодою сторін.

Згідно п. 2 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995р. (далі - Методика №786) розмір орендної плати встановлюється договором оренди між орендодавцем та орендарем.

При цьому, за п.8 Методики №786 передбачено, що вартість орендованого майна визначається шляхом проведення незалежної оцінки, яка повинна враховувати його місцезнаходження і забезпеченість інженерними мережами.

Судом встановлено, що станом на 2010 рік діяла незалежна оцінка, яка визначена у договорі оренди.

Згідно ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-ХІІ від 10.04.1992р. чинної станом на 2010р. умови договору стосовно переоцінки майна, наданого в оренду, перегляду не підлягали.

В той же час, до ст.11 вищевказаного Закону, були внесені зміни згідно Закону №3269-УІ, які набрали чинності з 24.05.2011р. за яким передбачено, що оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено і представниками сторін в судовому засіданні договір оренди державного майна від 01.10.2007р. №ПР/ВЧД-16/ор-3 було укладено на строк з 01.10.2007р. по 30.09.2008р. та в подальшому зазначений договір був продовжений без укладення будь-яких додаткових угод до зазначеного договору на строк дії відповідно до 30.09.2009р., 30.09.2010р., 30.09.2011р., 30.09.2012р., 30.09.2013р. та до 30.09.2014р., при цьому, доказів того, що за умовами договору визначено внесення сторонами змін до договору у разі переоцінки майна відповідачем не надано та оскільки вказані зміни до ст.11 Закону №2269 набрали чинності 24.05.2011р., тобто після укладення цього договору, а тому вони не можуть бути застосовані до даних правовідносин, виходячи з того, що за нормами ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При цьому, слід зазначити, що відповідачем безпідставно проведено розрахунок недоотриманих доходів від оренди за період з 01.10.2012р. по 01.09.2014р. у загальній сумі 20434,94 грн. виходячи з того, що станом на 24.05.2011р.( дату внесення змін до ст.11 Закону№2269) строк дії договору не сплинув, а дів до 30.09.2011р. та виходячи з того, що оцінка майна була проведена за цим договором перед його укладенням, то дані зміни не можуть розповсюджуватися на дані взаємовідносини сторін з урахуванням вимог ст.58 Конституції України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання відповідача на переоцінку необоротних активів для цілей бухгалтерського обліку, що була здійснена станом на 30.06.2010р. та на 31.03.2011р. є незалежною оцінкою та дана переоцінка повинна бути використана для перегляду орендної плати з огляду на те, що метою вказаної переоцінки було визначення вартості майна для цілей бухгалтерського обліку, а не для передачі його в оренду, що також підтверджується і змістом копії наявного в матеріалах справи висновку (а.с.35 том 1).

Слід також зазначити, що згідно норм Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003р. №1440 оцінку майна проводять суб'єкти оціночної діяльності, які складають звіт про оцінку майна, де обов'язково вказується мета оцінки.

При оцінці майна з іншою метою, ніж для цілей бухгалтерського обліку, а саме: для визначення ринкової вартості майна для подальшого розрахунку орендної плати, суб'єкт оціночної діяльності використовує як правило більшу кількість методів оцінки та використовує всі методичні підходи: витратний, дохідний і порівняльний.

Згідно п.48 Національного стандарту № 1 для визначення ринкової вартості об'єкта оцінки у матеріальній формі із застосуванням порівняльного підходу використовуються такі критерії як умови угод купівлі-продажу подібного майна, умови на ринку подібного майна і т.і.

При здійсненні відповідачем розрахунку недоотриманої орендної плати вищевказані критерії посадовими особами відповідача не були враховані, а тому такий метод розрахунку є необґрунтованим.

Так, при аналізі об'єктів оцінки працівниками інспекції не було враховано об'єкти, справедлива вартість яких за результатами оцінки зменшилась порівняно з ринковою вартістю, яка передбачена у договору (наприклад: станок фрезерний універсальний 6Р81 інвентарний номер 440070 для цілей бухгалтерського обліку був оцінений станом на 31.03.2011р. на суму 4775,94 грн. без ПДВ, тоді як у договорі оренди вартість склала 19448,00 грн.).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про позивання посадової особи відповідача на необхідність перегляду розміру орендної плати за проведеною переоцінкою позивачем основних засобів, які передані в оренду, для цілей бухгалтерського обліку є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, виходячи з того, що переоцінка майна з метою бухгалтерського обліку не може бути обрана як незалежна оцінка майна для цілей передачі такого майна в оренду з урахуванням вищенаведених обставин та норм законодавства України.

При цьому, слід зазначити, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами того факту, що проведення оцінки позивачем основних засобів для цілей бухгалтерського обліку є підставами для перегляду та зміни орендної плати за взаємною згодою сторін за умовами договору оренди.

Також, задовольняючи позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною та скасування п.7.3 оспорюваної вимоги щодо зобов'язання стягнути збитки у сумі 43000,00 грн. з осіб, винних у незаконному наданні благодійної допомоги оздоровчим закладам позивача, суд виходить з наступного.

Зі змісту акту ревізії видно, що ревізією стану виконання планів доходів і витрат встановлено, що в І півріччі 2014р. при відсутності зазначених витрат в доведених Службою вагонного господарства ДП «Придніпровська залізниця» щоквартальних планах вагонним депо було надано фінансову допомогу оздоровчим закладам ДП «Придніпровська залізниця» (виконання ремонтних робіт працівниками вагонного депо) на суму 34000 грн. Колективним договором між адміністрацією вагонного депо та профспілковою організацією на 2009-2010р. передбачено забезпечення господарського утримання оздоровчих закладів, проведення ремонтів з залученням робітників депо в межах фінансового плану, що привело до здійснення депо витрат на іншу безповоротну допомогу понад визначені планом обсяги в сумі 43000 грн. в порушення вимог ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди». Згідно з наведеним, посадовою особою відповідача зроблено висновок про те, що внаслідок здійснення витрат на благодійну допомогу понад визначені планом обсяги вагонному депо завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 43000 грн., які в період ревізії не відшкодовані (а.с.25 том 1).

Зазначені висновки посадової особи відповідача не відповідають встановленим обставинам справи та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара.

Бенефіціар - набувач благодійної допомоги (фізична особа, неприбуткова організація або територіальна громада), що одержує допомогу від одного чи кількох благодійників для досягнення цілей, визначених цим Законом.

Бенефіціарами благодійних організацій можуть бути також будь-які юридичні особи, що одержують допомогу для досягнення цілей, визначених цим Законом.

Благодійна організація - юридична особа приватного права, установчі документи якої визначають благодійну діяльність в одній чи кількох сферах, визначених цим Законом, як основну мету її діяльності;

Однак, відповідачем ні у акті ревізії, ні у ході судового розгляду даної справи суду не було наведено жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач є благодійною організацією та відповідно до установчих документів наділений повноваженнями на ведення благодійної діяльності у відповідності до вимог Закону України «Про благодійну діяльність».

Між тим, матеріали справи підтверджено та не спростовано представниками відповідача у судовому засіданні факту того, що вагонним депо з урахуванням того, що Колективним договором на 2009-2010р. передбачено забезпечення господарського утримання оздоровчих закладів були проведені ремонти у пансіонаті «Прибій» із залученням робітників депо, що підтверджено наказами від 16.04.2013р. №180, від 15.04.2014р. №207 про відрядження робітників до пансіонату «Прибій» м. Гінічеськ для виконання ремонтних робіт з 22.04.2013р. по 30.04.2013р., з 22.04.2014р. по 30.04.2014р. відповідно, а також авансовими звітами, актами на списання матеріалів на ремонт пансіонату «Прибій», матеріальними звітами, при цьому, до витрат позивачем були віднесені витрати на відрядження, заробітна плата працівників за дні відрядження, витрати на матеріали для виконання ремонтних робіт та вказані операції були відображені позивачем по дебету рахунку 94 «Інші операційні витрати» та кредиту рахунків 372 «Розрахунки з підзвітними особами», 661 «Розрахунки по заробітній платі», 651 «Розрахунки з пенсійного забезпечення», 20 «Виробничі записи».

Отже, із системного аналізу вищенаведених обставин у справі та норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно віднесено до витрати вищевказані суми з огляду на те, що проведення ремонтних робіт із залученням робітників позивача у зв'язку з перебуванням майна на його утриманні не є благодійною діяльністю позивача, а є відповідними витратами - «Інші операційні витрати».

При цьому, у даному випадку, посилання відповідача на проведення ремонтних робіт не у межах фінансового плану є безпідставними та такими, що не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на те, що до повноважень посадових осіб фінансової інспекції не віднесено контроль щодо виконання фінансових планів у відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Будь-яких доказів на спростування наведеного представниками відповідача не було надано та наведено.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що п.7.3 вимоги прийнято не обґрунтовано без врахування всіх обставин у справі, а тому такі вимоги відповідача слід визнати протиправними та скасувати.

Підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування і п.10.4 оскаржуваної вимоги щодо стягнення з ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» у сумі 957,60 грн. зайво сплачених при наданні послуг з ремонту компресорного обладнання, виходячи з наступного.

Зі змісту акту ревізії видно, що підставою для висновків про зайво сплачені позивачем кошти у сумі 957,60 грн. на користь ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» стали висновки посадової особи відповідача про те, що у ході ревізії було встановлено, що завищення вартості наданих послуг з ремонту компресорного обладнання типу 1ВВ-10/8 на суму 957,60 грн. відбулося внаслідок не підтвердження в ході зустрічної звірки ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» вартості використаних при наданні послуг з ремонту компресорного обладнання матеріалів, які були включені до звітної калькуляції та відповідно до акту надання послуг, чим порушено вимоги ст.9, п.1,3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.1, п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» затвердженого наказом МФУ від 24.05.1995р. №88 (а.с.24 том 1).

Однак, зазначені висновки посадової особи відповідача не відповідають встановленим обставинам справи та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства з огляду на таке.

За результатами конкурсної процедури 19.09.2013р. між позивачем (Замовником) та ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» (виконавцем) був укладений договір №ПР/В-131330/НЮ з приводу виконання робіт з ремонту компресорів за умовами якого Виконавець брав на себе зобов'язання власними силами, з використанням власного обладнання, запасних частин та матеріалів надати послуги з ремонту компресорів згідно Переліку компресорів (Додаток №1), а Замовник зобов'язувався прийняти надані послуги та оплатити їх, при цьому, за умовами п.3.1 та п.3.2 договору передбачено, що ціна послуги з ремонту компресорного обладнання визначена ціною акцептованої пропозиції конкурсних торгів, що визнана найбільш економічно вигідною за результатами торгів, сума договору становить 35600,00 грн. (а.с.113-115 том 1).

Так, як підтверджено матеріалами справи, а також і представниками сторін в судовому засіданні, вказані роботи з ремонту компресорного обладнання були виконані ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» в повному обсязі, вчасно та належної якості внаслідок чого був підписаний акт надання послуг від 21.11.2013р. №415 та виконані роботи були оплачені позивачем у відповідності до умов договору, що підтверджено випискою банку, рахунком, актом про надання послуг, актами про проведення робіт.

Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За приписами ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Отже, з аналізу змісту умов вищенаведеного договору, норм цивільного законодавства видно, що позивач як замовник робіт позбавлений права не прийняти виконані роботи за умови не підтвердження ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» (виконавцем робіт) вартості використаних при наданні послуг з ремонту компресорного обладнання матеріалів, які були включені до звітної калькуляції, що було підставою для висновків про завищення вартості виконаних робіт ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД».

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність носить індивідуальний характер.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позивач не може нести відповідальності за те, що ТОВ «Фірма ЕЙС ЛТД» не підтверджено вартості використаних при наданні послуг з ремонту компресорного обладнання матеріалів, при цьому, не може і звернутися до вказаного підприємства з вимогою про стягнення вищевказаних коштів з урахуванням того, що роботи були виконані за рахунок матеріалів замовника відповідно до умов п.1.1 договору, виконані роботи були прийняті позивачем без зауважень та оплачені за встановленою у договорі ціною, а тому у відповідності до норм цивільного законодавства у позивача відсутні правові обґрунтовані підстави для стягнення вказаних коштів у розмірі 957,60 грн., як зайво сплачених позивачем з урахуванням того, що ціна у договорі погоджена шляхом конкурсної процедури та визнана як найбільш економічно вигідною за результатами торгів.

Також слід зазначити, що нормами чинного законодавства не передбачена заборона виконання робіт із власних матеріалів виконавцем робіт, а тому невідповідність вартості будь-якого матеріалу, яка не вплинула за загальну вартість робіт, яка визначена за умовами договору у звязку з чим висновки посадової особи відповідача про завищення вартості робіт є безпідставними та необґрунтованими належними та допустимими доказами.

За приписами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних судах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст.86 вищевказаного Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Представниками відповідача у ході судового засідання не надано жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про законність та обґрунтованість вимог п.3.1, п.7.3, п.10.4 оскаржуваної вимоги з урахуванням наведених вище обставин та норм чинного законодавства України, які не спростовані належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.69-70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене, з урахуванням ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про те, що п.3.1, п.7.3, п.10.4 оскаржуваної вимоги прийняті відповідачем не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому зазначені вимоги підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Між тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування п.7.4 оспорюваної вимоги щодо зобов'язання стягнути збитки у сумі 6797,45 грн. з осіб, винних у незаконному наданні благодійної допомоги на підписку газет «Магістраль» та «Придніпровська залізниця» для пенсіонерів-залізничників, виходячи з наступного.

Як видно із наданих суду документів, а також підтверджено і представниками сторін у ході судового розгляду справи, позивачем у листопаді 2012р. та у грудні 2013р. вагонним депо було оплачено підписку газет «Магістраль» та «Придніпровська залізниця» на загальну суму 6797,45 грн. для пенсіонерів за рахунок коштів вагонного депо з посиланням на те, що підписка для пенсіонерів є засобом соціального захисту пенсіонерів, та такі дії щодо соціального захисту членів трудового колективу та пенсіонерів-залізничників передбачено у п. 2 Колективного договору між адміністрацією вагонного депо та профспілковою організацією на 2009-1010 роки із внесеними змінами.

Між тим, досліджуючи в судовому засіданні зміст вищенаведеного Колективного договору, судом встановлено, що зміст п.2 Колективного договору не містить посилань на проведення підписки будь-яких газет для пенсіонерів-залізничників за рахунок коштів депо, у звязку з чим суд приходить до висновку про те, що відповідачем в цій частині правомірно зроблені висновки про незаконність витрачання позивачем коштів на проведення відповідної підписки газет.

За викладеного, позовні вимоги позивача в частині скасування п.3.1, п.7.3, п.7.4, п.10.4 оспорюваної вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з урахуванням того, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 36 грн. 54 коп. з урахуванням вимог ч.3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування п.3.1, п.7.3, п.7.4, п.10.4 вимоги №04-05-05-15/10943 від 05.11.2014р. - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати п.3.1, п.7.3, п.10.4 вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області №04-05-05-15/10943 від 05.11.2014р.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (49600, м. Дніпропетровськ, пр.К.Маркса, 108, ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 36 грн. 54 коп. (тридцять шість грн. 54 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 16.02.2015р.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 16.02.2015р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді С.О. Конєва С.О.Конєва Ю.В.Горобець