Справа № 804/7218/14
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2015 рокусправа № 804/7218/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Губар Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року у справі

за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» до Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Новий» (далі по тексту - ПАТ «АКБ «Новий») 23.05.2014 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі по тексту - Фонд), в якому просив суд скасувати рішення Фонду № 114 від 12.05.2014 року.

Відповідач Фонд заперечував проти адміністративного позову та просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2014 року адміністративний позов задоволений, визнано протиправним та скасовано рішення Фонду № 114 від 12.05.2014 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем Фондом подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Фондом в квітні 2014 року проведена планова перевірка страхувальника ПАТ «АКБ «Новий» щодо правомірності використання страхових коштів Фонду за період з 01.01.2012 року по 01.04.2014 року, за результатами якої складений акт №141 від 23.04.2014 року.

У акті перевірки зазначено, що ПАТ «АКБ «Новий» по листку непрацездатності серії АГМ №649513, що виданий ОСОБА_4 на період непрацездатності з 29.08.2013 року по 06.09.2013 року, виплачена матеріальна допомога за рахунок страхових коштів Фонду в сумі 3250,48 грн., виходячи з посадового окладу на момент настання страхового випадку за серпень 2013 року, що є порушенням ч. 2 ст. 53 Закону України №2240 та п 3, 4, 10, 14 Порядку №1266 ПАТ «АКБ «Новий».

На підставі акту Фондом прийнято рішення від 12.05.2014 року №114, яким позивача зобов'язано повернути неправомірні витрати в сумі 3250,48 грн. та сплатити штраф в сумі 1625,24 грн.

Зазначене рішення позивачем оскаржено в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 , п. 3 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року №2240-ІІІ (далі - Закон №2240-ІІІ), право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають в тому числі застраховані громадяни України, це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством, страхувальник зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Закону №2240-ІІІ при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу) за відпрацьований час, на яку нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, відповідно до ст. 21 цього Закону.

Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266 (далі - Порядок №1266).

За приписами п. 3, 4 Порядку №1266 розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для розрахунку страхових виплат (крім страхування на випадок безробіття) та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця, є період роботи за останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок, за останнім основним місцем роботи перед настанням страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески; при цьому місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин (тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком), виключаються з розрахункового періоду;

Пунктом п. 10 Порядку №1266 визначено, що якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа не мала заробітку (грошового забезпечення) з поважних причин, що зазначені у п. 4 цього Порядку, або якщо страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата (грошове забезпечення) для розрахунку страхових виплат та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначається виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку.

Із матеріалів справи вбачається, що застрахована особа ОСОБА_4 надав позивачу належним чином оформлений лист непрацездатності за період 29.08.2013 року по 06.09.2013 року, розрахунковим періодом для розрахунку допомоги згідно діючого Порядку №1266 є період з лютого 2013 року по липень 2013 року, за який ОСОБА_4 не мав відпрацьованих робочих днів та відповідного заробітку, оскільки знаходився в оплачуваній відпустці, та хворів з 12.02.2013 року по 11.03.2013 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування позивачем загального правила розрахунку допомоги згідно з п. 14 Порядку №1266 привело би до фактичної відмови ОСОБА_4 в оплаті листа непрацездатності та позбавило би застраховану особу права на матеріальне забезпечення по соціальному страхуванню по тимчасовій непрацездатності, що суперечить нормам ст. 2 Кодексу законів про працю України та ч. 1 ст. 4 Закону №2240-ІІІ, порушує права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги, та привело би до порушення страхувальником свого зобов'язання надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення.

За офіційним роз'ясненням Міністерства соціальної політики України від 28.05.2014 року за вих. № 227/18/99-14, є правомірним нарахування позивачем в вищезазначеному випадку суми допомоги по тимчасовій втраті працездатності, виходячи з посадового окладу на момент настання страхового випадку.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи те, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України , суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення Фонду № 114 від 12.05.2014 року є обґрунтованим та вірним.

Доводами апеляційної скарги вказані обставини не спростовуються.

Оскільки судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ч.1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова