Справа № 2а-42858/09/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2015р. м. Київ К/9991/6461/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Голубєвої Г.К., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вовчанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2011 року

у справі № 2а-42858/09/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрна фірма «Росія»

до Вовчанської міжрайонної державної податкової інспекції у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрна фірма «Росія» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Вовчанської міжрайонної державної податкової інспекції у Харківській області (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 19 травня 2009 року № /0 та № /0.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2010 року у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2011 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2010 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 19 травня 2009 року № /0 та № /0 Вовчанської МДПІ у Харківській області.

В касаційній скарзі Вовчанська МДПІ у Харківській області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2011 року та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2010 року.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача - Вовчанської МДПІ у Харківській області його правонаступником - Вовчанською ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії ААВ № 606891 від 05 червня 2013 року.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Вовчанською МДПІ у Харківській області була проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «АФ «Росія» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів за квітень 2008 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось у березні 2008 року, за результатами якої складений акт № 437/16-32497585 від 19 травня 2009 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені вимоги підпунктів 7.7.1, 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», які полягали у завищенні ТОВ «АФ «Росія» суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2008 року у рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів на 4385050,00 грн. в результаті порушення товариством вимог пункту 1.8 статті 1, підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» з урахуванням статей 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що ТОВ «АФ «Росія» неправомірно включило до складу податкового кредиту березня 2008 року податок на додану вартість по операціях з придбання у ТОВ «Агровек» цукру (договір поставки № 070308-1 від 07 березня 2008 року), оскільки: постановою Господарського суду Харківської області від 01 грудня 2008 року ТОВ «Агровек» було визнано банкрутом; ТОВ «Агровек» не сплатило до державного бюджету податкові зобов'язання, які стали підставою для формування податкового кредиту ТОВ «АФ «Росія», а з метою нівелювання своїх податкових зобов'язань шляхом штучного утворення власного податкового кредиту ТОВ «Агровек» в день отримання передоплати від ТОВ «АФ «Росія» перерахувало ці кошти ПФ «Агроснаб» в рахунок передоплати за пшеницю згідно договору поставки № 0107105 від 01 липня 2005 року, тоді як згідно даних ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Харкова ПФ «Агроснаб» за юридичною адресою не знаходиться, остання звітність вказаним підприємством була подана за лютий 2008 року. Також в акті перевірки було вказано, що ТОВ «АФ «Росія» неправомірно включило до складу податкового кредиту березня 2008 року податок на додану вартість по операціях з реалізації ТОВ «АФ «Росія» (комісіонером) за дорученням та за рахунок ТОВ «Агровек» (комітента) третім особам озимої пшениці (договір комісії № 011007-1к від 01 жовтня 2007 року), оскільки перерахування позивачем грошових коштів на користь комітента банківськими документами не підтверджено.

19 травня 2009 року Вовчанська МДПІ у Харківській області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «АФ «Росія» суму податкових зобов'язань (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 122946,00 грн., у тому числі: 81964,00 грн. - за основним платежем, 40982,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

19 травня 2009 року Вовчанська МДПІ у Харківській області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» зменшила ТОВ «АФ «Росія» суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за квітень 2008 року на 4385050,00 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що сам факт здійснення позивачем розрахунків з ТОВ «Агровек» не спростовує висновків податкового органу про безтоварність господарських операцій ТОВ «АФ «Росія» з вказаним суб'єктом господарювання, факту відсутності поставки, як необхідної передумови включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, та про відсутність надмірної сплати податку.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що податок на додану вартість, сплачений постачальникові у складі попередньої оплати, підлягає відшкодуванню на загальних підставах, з урахуванням того, що частково договір поставки був виконаний ТОВ «Агровек», що підтверджено належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а з метою забезпечення належного виконання постачальником решти зобов'язань за договором поставки між ТОВ «АФ «Росія» (кредитором), ТОВ «Агровек» (боржником) та ТОВ ПК «Система» (поручителем) 01 липня 2008 року був укладений договір поруки. Також, суд виходив з того, що факт реалізації позивачем (комісіонером) третім особам пшениці в межах виконання договору комісії підтверджений належним чином оформленими первинними документами, зокрема, видатковими накладними, платіжними дорученнями та виписками банку, звітами комісіонера, а розрахунки між комісіонером та комітентом були проведені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

Отже, сам факт виникнення податкових зобов'язань з податку на додану вартість під час здійснення попередньої оплати підтверджує набуття одержувачем платежу статусу постачальника (продавця) товарів, а особою, яка здійснює такий платіж, - статусу отримувача (покупця) таких товарів для цілей застосування Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, виходячи з правила першої події, у разі здійснення попередньої оплати за товари постачальником нараховується податкове зобов'язання з податку на додану вартість та виписується податкова накладна, яка дає право покупцю на податковий кредит.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що податок на додану вартість, сплачений постачальникові у складі попередньої оплати, підлягає відшкодуванню на загальних підставах.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, у відповідності до вимог пункту 4.2 договору поставки № 070308-1 від 07 березня 2008 року позивач перерахував на користь ТОВ «Агровек» передоплату у сумі 26037882,00 грн. (у тому числі податок на додану вартість 4339647,00 грн.), що підтверджується платіжним дорученням № 42 від 12 березня 2008 року (т.1 арк. справи 153), а ТОВ «Агровек», в свою чергу, виписало позивачу податкову накладну № 14 від 12 березня 2008 року на вказану суму (т.1 арк. справи 158).

Податок на додану вартість у сумі 4466908,00 грн. позивач включив до складу податкового кредиту березня 2008 року загальної декларації з податку на додану вартість, а суму 3333,00 грн. включив до складу податкового кредиту скороченої декларації з податку на додану вартість, за якою не здійснюються розрахунки з бюджетом, що знайшло своє відображення у акті перевірки (т.1 арк. справи 16).

Матеріали справи містять довідку Нововодолазької МДПІ від 19 травня 2009 року №710/16-0-12/25464309 «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Агровек» щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ «АФ «Росія» за березень 2008 року», у якій вказано, що сума податкового зобов'язання ТОВ «Агровек», нарахована по взаємовідносинах з ТОВ «АФ «Росія», у березні 2008 року склала 4470241,00 грн., розбіжностей між показниками підприємств у березні 2008 року не встановлено (т.1 арк. справи 228-231).

Також, судом апеляційної інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що факт часткової поставки ТОВ «Агровек» на користь позивача підтверджений належним чином оформленими видатковими накладними № 1103-01 від 11 березня 2008 року та № 1403-01 від 14 березня 2008 року (т.2 арк. справи 165-166), фактичне використання поставленого цукру у господарській діяльності ТОВ «АФ «Росія» підтверджений відомостями сільськогосподарського підприємства за спеціалізованою формою № 94-АПК та звітами про стан тваринництва (т.2 арк. справи 198-240).

Крім іншого, судом апеляційної інстанції було встановлено, що з метою забезпечення належного виконання постачальником решти зобов'язань щодо поставки товару за договором поставки № 070308-1 від 07 березня 2008 року, 01 липня 2008 року між ТОВ «АФ «Росія» (кредитором), ТОВ «Агровек» (боржником) та ТОВ ПК «Система» (поручителем) був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником обов'язку щодо поставки товару за основним договором, а боржник зобов'язується сплатити поручителеві плату за надані послуги у вигляді вартості продукції, що поставляється (пункт 1.1 статті 1 договору); передбачений цим договором обов'язок поручителя перед кредитором обмежується згідно з підпунктом 2.2.1 поставкою цукру загальною кількістю 8791,2 тон вартістю 2950,00 грн. за тону (пункт 3.1 статті 3 договору) (т.2 арк. справи 241-243).

З огляду на те, що станом на дату перевірки (19 травня 2009 року) строк виконання ТОВ «Агровек» своїх зобов'язань за договором поставки № 070308-1 від 07 березня 2008 року (до 31 грудня 2010 року) не настав, а також з урахуванням порядку виконання зобов'язань за договором поруки від 01 липня 2008 року, встановленому у статті 5 цього договору, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про безпідставність доводів податкового органу про безтоварність операцій між позивачем та ТОВ «Агровек» щодо поставки цукру.

Положеннями частини 1 статті 1011 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Частиною 1 статті 1022 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

Згідно з частиною 1 статті 1013 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Таким чином, комісійна винагорода, а також винагорода делькредере призначені для відшкодування понесених комісіонером витрат по виконанню доручення комітента та забезпечення прибутку від такої діяльності. Оплатність договору комісії породжує обов'язок комітента з виплати комісійної винагороди.

Оподаткування операцій по договорах комісії у комітента та комісіонера має свої специфічні особливості з податку на додану вартість.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4.7 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках коли платник податку здійснює діяльність з поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку (далі - комісіонера) здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої особи (далі - комітента) без передання права власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом. Датою збільшення податкових зобов'язань комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом 7.3 цього Закону, а датою збільшення суми податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь комітента або поставки останньому інших видів компенсації вартості зазначених товарів. При цьому датою збільшення податкових зобов'язань комітента є дата отримання коштів або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, факт реалізації позивачем (комісіонером) третім особам пшениці в межах виконання договору комісії № 011007-1к від 01 жовтня 2007 року підтверджений належним чином оформленими первинними документами та регістрами бухгалтерського обліку, зокрема, видатковими накладними, платіжними дорученнями та виписками банку, довіреностями суб'єктів господарювання на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «АФ «Росія», картками рахунку № 361 «Контрагенти» (т.1 арк. справи 70-122, 124-144).

Також, судом апеляційної інстанції було встановлено, що 31 березня 2008 року ТОВ «АФ «Росія» подало ТОВ «Агровек» звіт про виконання доручення за договором комісії №011007-1к від 01 жовтня 2007 року (т.1 арк. справи 68-69), розрахунки між комісіонером та комітентом були проведені 31 березня 2008 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, про що складений відповідний акт (т.1 арк. справи 123), з огляду на що ТОВ «Агровек» виписало позивачу податкову накладну № 31 від 31 березня 2008 року (т.1 арк. справи 157).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що позивач правомірно сформував податковий кредит за господарськими операціями по договору комісії, укладеному з ТОВ «Агровек».

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не встановлює обов'язку покупця сплачувати податок на додану вартість ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару. Відповідно до положень вказаного Закону сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок зі сплати цього податку до бюджету. Сама по собі несплата податку продавцем, або іншою особою у ланцюгу постачання (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця і суму бюджетного відшкодування. Тобто, покупець - платник податку на додану вартість не несе відповідальності за податкові зобов'язання продавця.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування, з урахуванням того, що на дату виконання оспорюваних господарських операцій ТОВ «Агровек» було належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Вовчанської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2011 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Вовчанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ Г.К. Голубєва

_____________________ Т.М. Шипуліна