Справа № 802/15/15-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 лютого 2015 р. Справа № 802/15/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жернакова М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.,

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача: Короля В.Я., Керейник Г.Т., Бойка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_6

до: Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС

про: визнання незаконними дій, бездіяльності, визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_6 (позивач) з адміністративним позовом до заступника начальника Ладижинського відділення Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 (відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконними дій заступника начальника Ладижинського відділення Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 щодо вимог про необхідність сплатити 30000 грн. податків та про необхідність самостійно застосувати коефіцієнт 1,756 до нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі та подати уточнюючу декларацію з плати за землю за 2012-2014 роки з урахуванням індексації;

- визнати незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 17.12.2014 року, № НОМЕР_2 (номер на податковому повідомленні-рішенні ) від 17.12.2014 та № НОМЕР_3 від 18.12.2014;

- визнати незаконною бездіяльності заступника начальника Ладижинського відділення Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 щодо невиконання ним підпунктів 14.1.171 - 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 та 21.1.1, 21.1.4, 21.1.5 статті 21 Податкового кодексу України, статті 19 Конституції України та зобов'язання не допускати порушення прав та інтересів платників податків, коректно та уважно відноситися до платників податків, на їх вимогу надавати в письмовому вигляді податкові інформації та консультації, діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- визнати незаконною бездіяльності заступника начальника Ладижинського відділення Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 щодо невиконання ним вимог статті 86 Податкового кодексу України та зобов'язання його оформити результати перевірок у формі акта, який підписати та вручити платнику податків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що заступник начальника Ладижинського відділення Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Король ОСОБА_7 управління ДФС у Вінницькій області вимагав від позивача сплатити 30000 грн. податків, не надаючи при цьому підтверджуючих документів про наявність у ФОП ОСОБА_6 податкового боргу. Крім того, як зазначає позивач, на його звернення до контролюючого органу про надання письмової інформації йому було відмовлено, чим, на думку позивача, порушено п.п.14.1.171 - 14.1.172 п.14.1 ст. 14 та 21.1.1, 21.1.4, 21.1.5 ст. 21 ПК України та ст. 19 Конституції України.

В обґрунтування позовних вимог позивач також зазначає, що 22.12.2014 йому вручено податкові повідомлення-рішення № від 17.12.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб на суму 170 грн., № НОМЕР_2 (номер на податковому повідомленні-рішенні ) від 17.12.2014, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції з орендної плати з фізичних осіб в сумі 170 грн. та № НОМЕР_3 від 18.12.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в сумі 1020 грн. Позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішенні прийняті на підставі актів перевірки № 000119/02-55/НОМЕР_4 від 17.12.2014 та № 000120/02-55/НОМЕР_4 від 18.12.2014, які він не отримував, а при зверненні до відповідача про їх надання йому було відмовлено. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про визнання податкових повідомлень-рішень незаконними та їх скасування.

Крім того, позивач не погоджується з вимогою про необхідність самостійно застосувати коефіцієнт 1,756 до нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі та подати уточнюючу декларацію з плати за землю за 2012-2014 роки з урахуванням індексації,, оскільки вона суперечить ст. 288.5 Податкового кодексу України.

Ухвалою, прийнятою в судовому засіданні 18.02.2015, суд замінив неналежного відповідача - заступника начальника Ладижинського відділення Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 на належного - Бершадську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечили та просили в його задоволенні відмовити повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, установив такі фактичні обставини.

29.11.2011 між Тростянецькою районною державною адміністрацією Тростянецького району Вінницької області (як орендодавцем) та громадянином ОСОБА_6 (як орендарем) укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає на підставі розпорядження Тростянецької райдержадміністрації від 29.11.2011 року №529 в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, яка знаходиться в м. Ладижин Вінницької області за межами населеного пункту на території Ладижинської міської ради загальною площею 25,0000 га.

08.12.2014 позивач подав податкову декларацію з плати за землю № за 2012 рік, в якій самостійно вказав 11228,00 грн. орендної плати та № НОМЕР_5 за 2013 рік, згідно з якою орендна плата складає 9624,00 грн.

11.12.2014 позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю № за 2014 рік із самостійно задекларованим зобов'язанням в сумі 9624 грн.

17.12.2014, керуючись п. 120.1 ст. 120 ПК України, головний державний податковий інспектор сектору оподаткування юридичних осіб Бершадської ОДПІ ОСОБА_4 здійснив перевірку своєчасності подання податкової декларації з плати за землю позивачем, про що складений акт № 000119/02-55/НОМЕР_4. Перевіркою встановлено, що в порушення п.286.2 ст. 286 ПК України платником порушено граничні терміни подання податкових декларацій, а саме: № НОМЕР_6 від 08.12.2014 та № НОМЕР_5 від 08.12.2014. У зв'язку з чим, контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення № від 17.12.2014, яким позивачу збільшив суму грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб на суму 170 грн., № НОМЕР_2 (номер на податковому повідомленні-рішенні ) від 17.12.2014, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції з орендної плати з фізичних осіб в сумі 170 грн.

18.12.2014, керуючись п. 120.1 ст. 120 ПК України, головний державний податковий інспектор сектору оподаткування юридичних осіб Бершадської ОДПІ ОСОБА_4 здійснив перевірку своєчасності подання податкової декларації з плати за землю позивачем, про що складений акт №000120/02-55/НОМЕР_4. Перевіркою встановлено, що в порушення п.286.2 ст.286 ПК України платником порушено граничні терміни подання податкової декларації № від 11.12.2014 року. На підставі зазначеного акта перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 18.12.2014 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з орендної плати з фізичних осіб в сумі 1020 грн.

Крім того, 22.12.2014 відповідач направив позивачу лист, в якому просив подати уточнюючу декларацію з плати за землю за 2012-2014 роки із урахуванням індексації та застосуванням коефіцієнту 1,756 до нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі.

Визначаючися щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Згідно зі статтею 288 Податкового кодексу України договір оренди земельної ділянки є підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього Кодексу.

Як зазначено у пункті 285.1 статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (пункт 286.2 статті 286 Податкового кодексу України).

Як установив суд, позивач в грудні 2014 року подав до контролюючого органу податкові декларації № НОМЕР_6, № НОМЕР_5 та № НОМЕР_7 за 2012, 2013 та 2014 роки.

Відповідно до статті 200.10 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Положеннями статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику.

Як стверджує позивач, акти про проведення перевірок № 000119/02-55/НОМЕР_4 від 17.12.2014 та №000120/02-55/НОМЕР_4 від 18.12.2014 він не отримував. В свою чергу, представник відповідача в судовому засіданні стверджує, що платник відмовився від їх отримання. Однак, в такому разі відповідно до вимог статті 86 Податкового Кодексу України контролюючий орган повинен був скласти акт про відмову платника податків від отримання акта. Вказані акти складені не були. За таких обставин суд доходить висновку, що всупереч положенням статті 86 ПК України відповідач не направляв позивачу акти перевірки, тим самим позбавив його права знати про виявлені порушення та викласти у разі незгоди свої заперечення на акт перевіри.

Відповідно до п. 86.8. ст. 86 Податкового Кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, на підставі висновків акта перевірки, за умови відсутності зауважень до акта перевірки відповідач повинен був прийняти та направити на адресу позивача податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Саме це положення Конституції України на найвищому рівні гарантує дотримання прав особи під час та в результаті вчинення органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами (суб'єктами владних повноважень, владними суб'єктами) відносно неї юридично значущих дій або прийняття рішень. І саме це положення Конституції України фактично забороняє приймати рішення в такий спосіб, як це зробив відповідач.

Перш за все, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України для дій чи рішень суб'єктів владних повноважень має бути визначена законом підстава. Саме ця конституційна норма втілює засадничу складову принципу законності, відповідно до якої суб'єктам владних повноважень дозволено робити тільки те, на що їх прямо уповноважує закон. Ця конституційна норма вимагає передовсім закону як підстави для вчинення суб'єктом владних повноважень активних дій. Закон, своєю чергою, визначає, описує, який юридичних факт чи їх сукупність повинні бути наявними для того, щоб у владного суб'єкта виникли повноваження діяти тим чи іншим чином. Будь-яка діяльність та будь-яке рішення суб'єкта владних повноважень за відсутності таких юридичних фактів, визначених законом, буде проявом свавілля.

Конструкція "в межах повноважень" у розумінні ст. 19 Конституції України стосується обсягу повноважень і вказує на необхідність владних суб'єктів діяти виключно в тих межах, на які їх уповноважили Конституція та закони України. Це означає, що суб'єктам владних повноважень заборонено вчиняти будь-які дії або приймати будь-які рішення, можливість вчинення чи прийняття яких прямо не передбачена в тексті закону для певного випадку. Будь-які такі рішення або дії будуть проявом свавілля.

Нарешті, "у спосіб" у тексті ч. 2 ст. 19 Конституції України вказує на те, що, по-перше, спосіб вчинення дій і прийняття рішень обов'язково має бути встановлений законом. Положення ч. 2 ст. 19 Конституції вимагає того, щоб і підстави вчинення дій та прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, і межі їхніх повноважень, і спосіб вчинення дій та прийняття рішень були або встановлені на конституційному рівні, або закріплені на рівні закону. По-друге, суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти й приймати рішення саме в такий спосіб, який передбачений законом, тобто неухильно дотримуватися визначеної на рівні закону процедури вчинення юридично значущих дій та прийняття обов'язкових для інших суб'єктів рішень. По-третє, суб'єкти владних повноважень не мають права вчиняти дії чи приймати рішення свавільно, тобто у спосіб, відмінний від того, який визначений законом.

Суд також звертає увагу на відсутність ієрархічного підпорядкування вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України. Жодна з них не є важливішою за іншу. Суб'єкти владних повноважень можуть діяти та приймати рішення виключно з дотримання усіх трьох із них одночасно. Таким чином, порушення владним суб'єктом визначеної законом процедури вчинення дій або прийняття рішень є настільки ж неприпустимим, як і вчинення ним дій (прийняття рішень) без уповноваження законом.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню як такі, що прийняті в порушення визначеної законом процедури їх прийняття.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними дій заступника начальника Ладижинського відділення Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 про вимагання від позивача сплатити 30000 грн. податків суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві згідно з положеннями ст. 69 КАС України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 4 ст. 70 КАС України визначає, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Дії - це активна поведінка, тобто здійснення посадовою особою своїх обов'язків у межах наданих чинним законодавством повноважень чи всупереч їм.

Позивач не надав жодних доказів в підтвердження вимагання від нього заступником начальника Ладижинського відділення Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 сплати 30000 грн.

З огляду на викладене, вимоги позивача в частині визнання незаконними дій заступника начальника Ладижинського відділення Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 про вимагання від позивача сплатити 30000 грн. суд визнає необґрунтованими, у зв'язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Визначаючися щодо позовної вимоги про необхідність самостійно застосувати коефіцієнт 1,756 до нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі та подати уточнюючу декларацію з плати за землю за 2012-2014 роки з урахуванням індексації, суд виходив з такого.

Позивач зазначив, що вказану вимогу відповідач пред'явив письмово у листі від 22.12.2014.

Відповідно до тексту вказаного листа відповідач повідомляє про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель с/г призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 № 213, та просить подати уточнюючу декларацію з плати за землю за 2012-20125 роки з урахуванням індексації.

Дослідивши зазначений лист суд установив, що він є лише носієм інформації та не містять волевиявлення суб'єкта владних повноважень, не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень, а отже, не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору.

За таких обставин суд доходить висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Суд також відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконною бездіяльність заступника начальника Ладижинського відділення Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 щодо невиконання ним підпунктів 14.1.171-14.1.172 пункту 14.1 статті 14 та 21.1.1, 21.1.4, 21.1.5 статті 21 Податкового кодексу України, статті 19 Конституції України, оскільки позивач не надад жодних доказів звернення із вимогою надання певної інформації або консультації, на які б мав відреагувати останній відповідно до норм Податкового кодексу України.

Стосовно вимог позивача в частині зобов'язати начальника Ладижинського відділення Бершадської ОДПІ ОСОБА_3 не допускати порушення прав та інтересів платників податків, коректно та уважно відноситися до платників податків, на їх вимогу надавати в письмовому вигляді податкові інформації та консультації, діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд вважає, що зазначені вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України, з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах. Частина 1 статті 6 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відтак, із системного аналізу вищенаведених законодавчих положень випливає, що метою та завданнями адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення уже порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду. Тобто захисту підлягає уже порушене право, а не ті права та інтереси, щодо яких наразі не відомо чи матиме місце їх порушення у майбутньому чи ні.

У зв'язку з чим, рішення суду не може бути прийняте на майбутнє, зокрема, із зобов'язанням осіб утриматися від вчинення певних дій, та не може ґрунтуватися на припущеннях, домислах, і фактичних обставинах, котрі на момент його ухвалення, хронологічно ще не відбулися, проте ймовірно можуть мати місце у майбутньому, оскільки таке рішення не буде ґрунтуватися на приписах чинного законодавства та буде суперечити законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності заступника начальника Ладижинського відділення Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 щодо невиконання ним вимог статті 86 Податкового кодексу України та зобов'язання його оформити результати перевірок у формі акта, який підписати та вручити платнику податків з огляду на таке.

Підстави для зобов'язання відповідача оформити результати перевірок у формі акта, який підписати та вручити платнику податків, відсутні, оскільки, як встановлено під час розгляду справи, такі акти були складені. Бездіяльність відповідача щодо невиконання ним вимог статті 86 Податкового кодексу України виразилася у порушенні процедури проведення перевірки, що в результаті призвело до прийняття оскаржуваних рішень, які за наслідками розгляду справи суд визнав протиправними та скасував.

Згідно зі ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За результантами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійсненні позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № про нарахування штрафних санкцій у сумі 170 грн., № (номер на податковому повідомленні-рішенні ) про нарахування штрафних санкцій у сумі 170 грн. від 17 грудня 2014 року та № про нарахування штрафних санкцій у сумі 1020 грн. від 18 грудня 2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України користь позивача здійснені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 182,70 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жернаков Михайло Володимирович