Справа № 136/71/15-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 136/71/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Кривенко Д.Т.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

18 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити допомогу на оздоровлення за 2014 рік,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2015 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації здійснити позивачу перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених виплат.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2015 року адміністративний позов задоволено: визнано неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 як інваліду ІІІ групи від захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії у розмірі меншому ніж передбачено частиною 4 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов'язано здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених виплат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст.ст. 197, 183-2 КАС України проводить розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

04 березня 2015 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_3 про заміну сторони в адміністративному провадженні, у відповідності до положень статті 55 КАС України, а саме: позивача ОСОБА_2 на ОСОБА_3, в зв'язку із смертю ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1).

Відповідно до статті 55 КАС України в разі вибуття або заміни сторони чи третьої сторони у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи правонаступником.

Зазначене свідчить, що в процесі розгляду окремого адміністративно-правового спору права та обов'язки суб'єктів спірного матеріального правовідношення внаслідок різних обставин можуть перейти до іншої особи, яка не є учасником розгляду цієї конкретної справи. В зазначеному випадку відбувається процесуальне правонаступництво, тобто заміна однієї із сторін процесу іншою особою - правонаступником.

Разом з тим потрібно зазначити, що підставою процесуального правонаступництва фізичної особи, у відповідності до статті 55 КАС України, може бути: 1) смерть фізичної особи, яка була стороною чи третьою особою в адміністративному процесі; 2) оголошення її померлою; 3) встановлення судом щодо цих суб'єктів у порядку окремого провадження факту смерті.

У відповідності до частини 1 статті 91 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв'язку з його смертю, передаються членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 52 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Однак положення вказаної статті стосуються нарахованих сум пенсії, але не виплачених саме у зв'язку зі смертю їх отримувача.

Згідно з приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини 4 статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. З правового аналізу наведених норм законодавства випливає, що до складу спадщини входить сума допомоги на оздоровлення, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя. При цьому право на отримання допомоги, яка не була нарахована за його життя, не успадковується.

Приймаючи до уваги наведене вище відсутні підстави для заміну сторони в справі.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданого 11.04.2005, відповідно до виписки з Акта огляду МСЕК, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.

Таким чином, позивач має право на пільги, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В листопад 2014 року позивач звернувся до управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області з заявою про нарахування та виплату йому допомоги на оздоровлення за 2014 рік у відповідності до положень статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області 18 грудня 2014 року надав позивачу відповідь № 01-П-125, з якої встановлено, що ОСОБА_2 виплачена щорічна допомога на оздоровлення за 2014 рік у розмірі 90 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Не погодившись із вищезазначеним, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік обмеження на виплату такої допомоги у розмірі, встановленому Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", були відсутні. Таким чином, позивач має право на виплату допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії у розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012 Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України необхідно розуміти таким чином, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, що кореспондується з положеннями статті 95 Конституції України.

У 2012 -2013 році норми і положення статтей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік. Вказане було закріплено Законами України "Про Державний бюджет України на 2012 рік", "Про Державний бюджет України на 2013 рік" відповідно.

Разом з тим, з 01.01.2014 року набрав чинності Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", яким і визначено, зокрема, доходи і видатки Державного бюджету України у 2014 році.

Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" в редакції від 16 січня 2014 року не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 року пряме застосування Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема статті 48 даного Закону, якою визначено розмір щорічної допомоги на оздоровлення.

Зміни, зокрема, до статті 48 Закону в частині визначення розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення особам не вносилися, не делеговано права на встановлення розмірів таких виплат і Кабінету Міністрів України.

Проте, 01 липня 2014 року Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" були внесені зміни до Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" й Прикінцеві положення цього Закону доповнено п.6-7, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Вищезазначені зміни до Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" набули чинності 03 серпня 2014 року.

Тобто, Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" з 3 серпня 2014 року було надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір щорічної допомоги на оздоровлення особам, віднесених до категорії I, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджетів на 2014 рік.

Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату щорічної компенсації на оздоровлення за 2014 рік у листопаді 2014 року, тобто після внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", яким встановлено, зокрема, обмеження щодо застосування норм положення статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення позивачу встановлюється Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Таким чином, Управлінням праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області правомірно нараховано та виплачено позивачу щорічну компенсацію на оздоровлення за 2014 рік у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка є чинною.

За таких обставин, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі відповідно до вимог статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції від 13 грудня 2005 року.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального права, у зв'язку з чим дана постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації задовольнити повністю.

Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити допомогу на оздоровлення за 2014 рік, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Боровицький О. А.

Судді Граб Л.С.

Сапальова Т.В.