Справа № 816/4657/14
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 р.Справа № 816/4657/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2015р. по справі № 816/4657/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання протиправною та скасування постанови - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № П1-14ю від 12 листопада 2014 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 219 грн 24 коп. (двісті дев'ятнадцять гривень двадцять чотири копійки).

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Скаржник зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, не вірно застосував до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності", ч. ч. 1, 2 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI, Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 та ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо повноти та об'єктивності розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 01.07.2003, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, одним із основних видів діяльності якого є діяльність у сфері архітектури /а.с. 23 - 24 т.2/.

ФОП ОСОБА_1 на замовлення гр. ОСОБА_2 розроблено проектну документацію "Реконструкція нежитлових приміщень під заклад громадського харчування по АДРЕСА_1" /а.с. 95 - 163 т.1/.

Зазначена проектна документація затверджена наказом замовника від 08.09.2014 /а.с. 62 т.1/.

13.10.2014 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області зареєстровано подану замовником будівництва ОСОБА_2 декларацію про початок будівельних робіт "Реконструкція нежитлових приміщень під заклад громадського харчування по АДРЕСА_1" згідно проектної документації, розробленої позивачем /а.с. 68 - 71 т.1/.

28.10.2014 на підставі наказів Інспекції ДАБК у Полтавській області № 173 від 09.10.2014, № 178 від 17.10.2014, направлення на проведення позапланової перевірки від 17.10.2014 № 133 /а.с. 40 - 42 т.1/, головним державним інспектором Північного інспекційного відділу Інспекції ДАБК у Полтавській області Салітрою О.В. проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності ОСОБА_2 на об'єкті будівництва "Реконструкція нежитлових приміщень під заклад громадського харчування по АДРЕСА_1".

За результатами перевірки складено акт від 28.10.2014 /а.с. 46 - 47 т.1 /, підписаний представником замовника будівництва Бехтер Л.В. із зауваженнями.

Перевіркою, зокрема, встановлено, що згідно розрахунку категорії складності, наданого ФОП ОСОБА_1, який підписано замовником ОСОБА_2, об'єкт реконструкції по АДРЕСА_1 віднесено до ІІІ категорії складності, разом з тим, відповідно до переліку об'єктів культурної спадщини, наданого Управлінням культури Полтавської обласної державної адміністрації за вих. № 01-20/1310 від 24.10.13 даний об'єкт рішенням позачергової 58-ї сесії Полтавської міської ради від 21.10.2010 за чергою № 10 віднесено до пам'ятників історії (об'єкт культурної спадщини) місцевого значення. Відповідно до таблиці А ДСТУ-НБ 1.2-16:2013 "Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва" при визначенні категорії складності об'єкта будівництва такий об'єкт необхідно відносити до 4 категорії складності. Згідно з пунктом 3 статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівельної діяльності" замовник має право виконувати будівельні роботи на об'єкті будівництва, який належить до 4 категорії складності після отримання дозволу на виконання будівельних робіт, який на час перевірки відсутній, у зв'язку з чим інспектор дійшов висновку про наявність підстав вважати об'єкт самочинним будівництвом.

30.10.2014 інспектором Салітрою О.В. складено протокол № ПП52-14 про правопорушення у сфері містобудівної діяльності відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому з урахуванням висновків перевірки констатовано наявність правопорушення, а саме, визначення у проектній документації ІІІ категорії складності об'єкта будівництва замість ІV (заниження категорії складності будівництва), відповідальність за яке встановлена частиною 1 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" /а.с.12 -14 т.1/. Від підпису протоколу позивач відмовився, про що зроблено відмітку у протоколі.

За результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності: акту перевірки від 28.10.2014, протоколу № ПП52-14 від 30.10.2014, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області винесено постанову № П1-14ю від 12.11.2014 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою визнано ФОП ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", та накладено штраф у сумі 109 620 грн. /а.с. 9 - 11 т.1/.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 150 "Питання функціонування територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції" було визначено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної архітектурно-будівельної інспекції за переліком згідно з додатком.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294 зобов'язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію забезпечити здійснення її територіальними органами, що ліквідуються, функцій та повноважень, покладених на ці органи, до утворення її територіальних органів як структурних підрозділів апарату Державної архітектурно-будівельної інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.10.2014 № 231 затверджено Положення про Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, відповідно до якого Департамент є територіальним органом - структурним підрозділом апарату Державної архітектурно-будівельної інспекції України, основним завданням якого є реалізація державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду на території Полтавської області. При цьому підпунктом 11 пункту 4 Положення встановлено, що Департамент розглядає справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та справи про адміністративні правопорушення із прийняттям відповідних рішень.

Таким чином, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області самостійно прийнято постанову № П1-14ю від 12.11.2014 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Не погоджуючись із позицією та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності прийнятої ним постанови.

Колегія суддів погоджується з таким висновком сулу першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 (надалі - Порядок № 553).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції. Підставами для проведення позапланової перевірки є: - подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням чи письмової заяви про проведення перевірки щодо дотримання суб'єктом господарювання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності; - необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів;- виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; - перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів інспекцій; - перевірка виконання суб'єктом господарювання вимог інспекції щодо усунення порушень ліцензіатом ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності; - звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства; - вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Пунктом 16 Порядку № 553 встановлено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

Відповідно до пунктів 17, 18 Порядку № 553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис).

Як встановлено судовим розглядом, позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності ОСОБА_2 на об'єкті будівництва "Реконструкція нежитлових приміщень під заклад громадського харчування по АДРЕСА_1" інспектором Салітрою О.В. на підставі пункту 7 Порядку № 553, а саме, у зв'язку із надходженням скарг фізичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства /а.с. 43, 45 т.1/.

За результатами перевірки складено акт від 28.10.2014 згідно форми, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.05.2012 № 240, а відносно позивача - протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 30.10.2014 /а.с. 12 -14 т.1/.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного до висновку, що перевірку, на підставі висновків якої винесено постанову № П1-14ю від 12.11.2014 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, здійснено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановленими чинним законодавством.

За результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності відповідачем винесено постанову № П1-14ю від 12.11.2014 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а саме, за заниження позивачем у проектній документації категорії складності об'єкта будівництва.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" від 14.10.1994, № 208/94-ВР суб'єкти містобудування, які здійснюють проектування об'єктів, експертизу проектів будівництва, несуть відповідальність у вигляді штрафу за передачу замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил, у тому числі за не створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення, незабезпечення приладами обліку води і теплової енергії, а також за заниження категорії складності об'єкта будівництва:

проектна організація - у розмірі дев'яноста мінімальних заробітних плат;

експертна організація - у розмірі вісімнадцяти мінімальних заробітних плат.

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Положеннями статті 32 вказаного Закону визначено, що усі об'єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності.

Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 11.1. Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 № 45 (надалі - Порядок № 45) клас наслідків (відповідальності) та категорія складності об'єкта будівництва визначаються відповідно до законодавства, ДБН В.1.2-14-2009 "Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ", ДБН А.2.2-3-2012 "Склад та зміст проектної документації на будівництво" та ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 "Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва".

Пунктом 4.1. ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 "Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва" (зі змінами) передбачено, що категорія складності об'єкта встановлюється на підставі визначеного класу наслідків (відповідальності). Клас наслідків (відповідальності) розраховується виключно за характеристиками, наведеними у таблиці А.1

У таблиці А1 (додаток 1) до ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 "Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва" визначено критерії віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 557 затверджено Порядок віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорій складності.

Відповідно до пункту 5 зазначеного Порядку до IV категорії складності відносяться об'єкти будівництва, які мають хоча б одну з таких ознак:

1) розраховані на постійне перебування більш як 300 осіб та (або) періодичне перебування більше 500 осіб;

2) становлять можливу небезпеку для більш як 10000 осіб, які перебувають поза об'єктом;

3) у разі аварії або неможливості (недоцільності) подальшої експлуатації:

- можуть спричинити збитки в обсязі понад 15000 мінімальних розмірів заробітних плат;

- можуть призвести до припинення функціонування об'єктів транспорту, зв'язку, енергетики та інженерних мереж регіонального рівня;

- можуть призвести до втрати об'єктів культурної спадщини місцевого значення.

У таблиці А1 (додаток 1) до ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 "Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва" також одним із критеріїв віднесення об'єкта будівництва до IV категорії складності визначено втрату об'єктів культурної спадщини місцевого значення.

При цьому згідно пункту 4.11. ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 до об'єктів культурної спадщини національного або місцевого значення відносять об'єкти, які занесені до Державного реєстру нерухомих пам'яток України та відповідного Переліку об'єктів культурної спадщини.

Згідно проектної документації, розробленої позивачем, об'єкт реконструкції по АДРЕСА_1 віднесено до ІІІ категорії складності, однак, за висновком перевірки підлягав віднесенню до ІV категорії складності, з огляду на те, що рішенням позачергової 58-ї сесії Полтавської міської ради від 21.10.2010 за чергою № 10 включений до об'єктів культурної спадщини місцевого значення.

Як встановлено судовим розглядом, рішенням позачергової 58-ї сесії Полтавської міської ради від 21.10.2010 затверджено Список об'єктів культурної спадщини міста Полтави, в якому до об'єктів архітектури та містобудування віднесено житловий будинок з магазинами, 1934 рік за адресою АДРЕСА_1 /а.с. 92 т.1/.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 № 1805-ІІІ (в редакції, чинній на час прийняття рішення Полтавської міської ради від 21.10.2010) об'єкт культурної спадщини - це визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки. Порядок визначення категорій пам'яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об'єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам'ятки.

В силу положень частин 1, 2 статті 14 Закону занесення об'єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам'ятки) провадяться відповідно до категорії пам'ятки: а) пам'ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини; б) пам'ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам'яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Об'єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам'ятки вноситься до Переліку об'єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об'єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об'єкта або уповноважений ним орган (особу).

Переліки об'єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

Порядок обліку об'єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Згідно з пунктом 2.1. Порядку обліку об'єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158 (зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 01.04.2013 за № 528/23060, чинного з 23.04.2013, надалі - Порядок № 158) виявлення об'єктів культурної спадщини включає: натурне обстеження (дослідження), історико-архівні і бібліографічні дослідження, визначення предмета охорони, встановлення ступеня схоронності, первісного призначення, сучасного використання, фотофіксацію (у разі необхідності графічну фіксацію), виготовлення короткої історичної довідки та облікової картки.

Відповідно до пункту 2.3. Порядку № 158 на виявлені об'єкти культурної спадщини складається облікова картка об'єкта культурної спадщини, коротка історична довідка, акт технічного стану об'єкта (пам'ятки) культурної спадщини за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку, які в силу положень пункту 3.1. Порядку подаються за місцезнаходженням таких об'єктів на розгляд науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, консультативних рад органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та наукової (вченої) ради установи, організації, діяльність якої пов'язана з охороною культурної спадщини, які оцінюють відповідність кожного об'єкта критеріям, зазначеним у пунктах 10 і 11 Порядку визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року N 1760.

За результатами оцінки виявлених об'єктів культурної спадщини оформлюється протокол, в якому зазначається, яким саме критеріям відповідає (не відповідає) кожен об'єкт культурної спадщини. Протокол є підставою для занесення (незанесення) об'єкта культурної спадщини до Переліку об'єктів культурної спадщини (далі - Перелік), який ведеться за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку (пункт 3.2. Порядку № 158).

Згідно з пунктами 3.3., 3.4. Порядку № 158 орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій на підставі висновків, викладених в протоколі науково-методичної, консультативної або наукової (вченої) ради, приймають рішення про занесення (незанесення) об'єктів культурної спадщини до Переліку.

Перелік затверджується рішенням органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органами охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та у місячний строк після затвердження надсилається до Мінкультури України разом з протоколом науково-методичної, консультативної або наукової (вченої) ради та документами, передбаченими у пункті 3.1 цього розділу.

Відповідно до пункту 3.5. Порядку № 158 про занесення об'єкта культурної спадщини до Переліку і набуття ним правового статусу щойно виявленого об'єкта культурної спадщини орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у 30-денний строк рекомендованим листом з повідомленням про вручення направляють власнику цього об'єкта або уповноваженому ним органу (особі) письмове повідомлення за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку, про що здійснюється відповідний запис в журналі обліку видачі повідомлень про занесення об'єктів до Переліку об'єктів культурної спадщини за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку.

Як встановлено в ході розгляду справи, будинок за адресою АДРЕСА_1, у відповідності до вимог Закону України "Про охорону культурної спадщини", Порядку № 158 не внесено до Переліку об'єктів культурної спадщини, затвердженого рішенням Управління культури Полтавської ОДА, що підтверджено листом Управління культури Полтавської обласної державної адміністрації від 10.11.2014 № М-01-21/32, в якому також повідомлено, що даний об'єкт не є щойно виявленим об'єктом культурної спадщини, статусу пам'ятки культурної спадщини не має /а.с. 20 т.1/.

У листі Міністерства культури України від 17.11.2014 № 1461/10-2/53-14 на звернення замовника будівництва ОСОБА_2 також зазначено, що будівля по АДРЕСА_1 не є пам'яткою місцевого чи національного значення, а також не перебуває на обліку як щойно виявлений об'єкт культурної спадщини /а.с. 196 т.1/.

Суд також враховує, що до набрання чинності Порядком № 153, враховуючи положення Постанови Верховної Ради від 12.09.1991 № 1545-XII "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР", відповідні правовідносини щодо обліку об'єктів культурної спадщини регулювала Інструкція про порядок обліку, забезпечення збереження, утримання, використання і реставрації нерухомих пам'ятників історії та культури, затверджена наказом Мінкультури СРСР, від 13.05.1986 № 203 (надалі - Інструкція № 203), яку визнано такою, що не застосовується на території України пунктом 4 наказу Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158.

Пунктом 5 Інструкції № 203 було передбачено, що державний облік пам'ятників історії і культури здійснюють в межах встановленої компетенції державні органи охорони пам'ятників союзних республік, автономних республік, країв, областей, міст республіканського підпорядкування. Районні, міські і районні в місті державні органи охорони пам'ятників виконують покладені на них функції із забезпечення охорони пам'ятників.

Згідно пункту 12 Інструкції № 203 при отриманні відомостей про виявлення об'єктів, що мають культурні цінність, державні органи охорони пам'ятників організують проведення експертизи. У випадку встановлення їх культурної цінності вказані об'єкти реєструються в Списках нововиявлених об'єктів, що мають історичну, наукову, художню або іншу культурну цінність (додаток № 2).

Відповідно до пункту 14 Інструкції № 203 об'єкти, зареєстровані у "Списках ново виявлених об'єктів, що мають історичну, наукову, художню або іншу культурну цінність", до вирішення питання про прийняття їх на державний облік як пам'ятників історії та культури, підлягають охороні в порядку, встановленому діючим законодавством про охорону пам'ятників історії та культури.

В силу положень пунктів 15, 16 Інструкції № 203 на кожний нерухомий пам'ятник і ново виявлений об'єкт, що має історичну, наукову, художню або іншу культурну цінність, складається облікова картка, що містить відомості про місцезнаходження, датування, характер сучасного використання, ступінь збереження пам'ятника чи ново виявленого об'єкта, наявність наукової документації, місце її зберігання, короткий опис та ілюстративний матеріал (додаток 3), на кожний нерухомий пам'ятник складається паспорт (додаток 4).

Форми облікової картки та паспорта об'єкта культурної спадщини були затверджені наказом Мінкультури та Державного комітету з будівництва та архітектури, від 13.05.2004, № 295/104, яким у свою чергу було визнано, що не застосовуються відповідні додатки № 3, 4 до Інструкції №203.

Додатком 2 до Інструкції № 203 було визначено форму, за якою складався Список нововиявлених об'єктів, що мають історичну, наукову, художню або іншу культурну цінність", яка передбачала заповнення таких граф, як: найменування об'єкта, датування, автор, місцезнаходження об'єкта, користувач чи власник, технічний стан, висновок експертизи.

Як встановлено судовим розглядом, Список об'єктів культурної спадщини міста Полтави, затверджений рішенням позачергової 58-ї сесії Полтавської міської ради від 21.10.2010, містив лише дані про найменування та місцезнаходження об'єкта /а.с. 92 т.1/. Будь-яка облікова документація на житловий будинок з магазинами, за адресою АДРЕСА_1, висновки експертизи чи інші документи, що підтверджують культурну цінність будинку, критерії, яким відповідає об'єкт культурної спадщини, відомості про власників будинку в Управлінні культури Виконавчого комітету Полтавської міської ради відсутні /а.с. 243 - 244 т.1/. Відповідно документація до Управління культури Полтавської обласної державної адміністрації для внесення будинку до Переліку об'єктів культурної спадщини не подавалася /а.с. 20 т.1/. Докази повідомлення у встановленому законодавством порядку власника про віднесення будівлі до Переліку об'єктів культурної спадщини відсутні.

Таким чином, житловий будинок з магазинами, за адресою АДРЕСА_1 не набув відповідно до вимог законодавства статусу щойно виявленого об'єкта культурної спадщини, про що було повідомлено відповідачу до винесення спірної постанови Управлінням культури Полтавської обласної державної адміністрації у листі від 10.11.2014 № 01-15/1306 /а.с. 82 т.1/.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, в тому числі положення п.4.11. ДСТУ-НБ В.1.2-16:2013 "Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва", позивач при визначенні категорії складності у проектній документації правомірно не враховував такий критерій як втрата об'єктів культурної спадщини місцевого значення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова № П1-14ю від 12.11.2014 про накладення штрафу на позивача за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 109 620 грн. не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнята без урахування усіх обставин, які мали значення для прийняття такого рішення, а відтак є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи вимог ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності", ч. ч. 1, 2 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI, Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 та норм ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо повноти та об'єктивності розгляду справи висновків суду не спростовують, оскільки при розгляді справи суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 159 КАС України повно і всебічно, в межах заявлених вимог, з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку наявним у справі доказам, правильно вирішив питання щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, та вирішив справу на підставі норм матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

З огляду на вищевикладене, постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2015р. по справі № 816/4657/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 16.03.2015 р.