Справа № 336/6548/14-а (2-а/336/168/2014)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"10" березня 2015 р. справа № 336/6548/14-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

про секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя

на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08.09.2014 р. у справі №336/6548/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя,

третя особа - Публічне акціонерне товариство "Запорізький абразивний комбінат",

про визнання рішення протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міжвідомчої комісії по вирішенню спірних питань при призначенні та виплаті пенсій Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя від 23.05.2014 р. №288;

- зобов'язати відповідача призначити позивачу пільгову пенсію за віком по списку №2 з 05.07.2013 року.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08.09.2014 р. позов задоволено, а саме:

- визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 05.07.2013 року та проводити її виплати;

- зобов'язано відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п."б" ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 05 липня 2013 року та проводити її виплати.

Постанова мотивована тим, що відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон України N 1788-XII) та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 (далі - Постанова №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Трудова книжка позивача містить записи про стаж роботи, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2, тому позов підлягає задоволенню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема відповідач зазначив, що в трудовій книжці позивача відсутні записи щодо характеру виконуваної роботи, первинні документи за час виконання роботи, не підтверджується зайнятість на роботах із шкідливими мовами праці повний робочий день, не вказано чи була проведена атестація по даній професії, простої виробництва, періоди відпусток, тому відповідно до п.20 Постанови №637 керівництво ПАТ "Запорізький абразивний комбінат" повинне надати уточнюючу довідку. Також відповідач зазначив, що ПАТ "Запорізький абразивний комбінат" не видає уточнюючі довідки, незважаючи на те що позивач має у трудовій книжці записи щодо роботи на підприємстві на пільгових умовах.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Учасники процесу, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач з 06.07.1981р. по 28.02.2013р. працював на ПАТ "Запорізький абразивний комбінат" на посадах - класифікаторщика шліфпорошків (06.07.1981р.-03.12.1984р.), дробильником-розсівальником шліфзерна (04.12.1984р.-19.01.1987р.), класифікаторщиком гідравлічної класифікації шліфпорошків (20.01.1987р.-31.07.1999р.), збагачувачем шліфпорошків (01.08.1999р.-13.06.2006р.), збагачувачем шліфпорошків та шліфзерна (14.06.2006р.-30.11.2011р.), класифікатором шліфпорошків (01.12.2011р.-28.02.2013р.).

Позивач звернувся із заявою про призначення пенсії відповідно до п."б" ч.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до якої, зокрема, долучив, копію трудової книжки та наказів про результати атестації робочих місць №466 від 14.11.1994 р. та №305-К(А) від 18.08.2000 року.

Рішенням Міжвідомчої комісії по вирішенню спірних питань при призначенні та виплаті пенсій Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя від 23.05.2014 р. №288 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, основним документом, який підтверджує право на призначення пенсії є уточнююча довідка, затверджена постановою КМУ від 05.07.2006р. №920 "Про внесення змін до порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них", яку заявником надано не було.

На думку відповідача, для призначення пільгової пенсії позивачу на підставі записів у трудовій книжці без надання уточнюючої довідки, в трудовій книжці мають бути зазначені такі ж відомості, як і в уточнюючій довідці.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 п."б" Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, жінки , зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, для отримання пільгової пенсії за списком №2 позивач мав відповідати наступним вимогам:

- досягнення 50 років;

- атестація робочого місця;

- пільговий стаж за списком №2 не менше 10 років;

- загальний стаж роботи не менше 20 років.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивач із заявою про призначення пенсії позивач досяг 50-річного віку, відповідно до записів у трудовій книжці загальний стаж роботи позивача становив більше 20 років.

Згідно ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п.1 Постанови №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Постанови №637).

Пунктом 20 Постанови №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 року № 383 (далі - Порядок №383).

Відповідно до п.3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 р.

Судом встановлено, що професія позивача віднесена до Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, що затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 "Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими і важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.1997 р. N 1290 "Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці".

Зі змісту трудової книжки та наказів про результати атестації робочих місць №466 від 14.11.1994 р. та №305-К(А) від 18.08.2000 року, копії яких наявні в матеріалах справи, вбачається, що робочі місця позивача були атестовані за списком №2 та пільговий стаж позивача становить більше 10 років.

Отже, позивачем, при зверненні із заявою про призначення пенсії, було надано достатньо документів для встановлення підстав для призначення пенсії відповідно до ч.1 п."б" Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність відмови відповідача у призначенні пенсії позивачу відповідно до ч.1 п."б" Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08.09.2014 р. у справі №336/6548/14-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун