Справа № 804/19725/14
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук-Борисенко Н. В.
при секретаріЗоідзе Т.А.
представника позивача представника відповідача Коваль І.О. Качмар В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив наступне.
На підставі наказів №596 від 12.05.2014 року, №671 від 20.05.2014 року згідно з п.п.78.1.1, п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА», за результатами якої складено Акт від 02.06.2014 року за №3926/04-63-22-03/32560508 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з підприємством ТОВ «Кійторгпром» за січень - жовтень 2013 року».
Відповідно до висновків, зазначених в Акті №3926/04-63-22-03/32560508 перевіркою ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» встановлено порушення:
п. 135.2, п.п. 135.4.1 п. 135.4, п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.1 ст.137, п.п.138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 384 332 грн., в тому числі за 2013 рік 1 384 332 грн.
абз. «б» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого встановлено непідтвердження сум ПДВ по господарським операціям з придбання та реалізації товарної продукції.
Представник позивача у судове засідання з'явився, адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти адміністративного позову заперечував, надавши до суду письмові заперечення, та зазначив наступне.
Позивачем не підтверджено наявність реального господарського змісту у взаємовідносин позивача з контрагентом, не підтверджено реалізацію придбаного у контрагента товару покупцям. Перевіркою встановлено, що позивачем завищено витрати операційної діяльності, а кошти, отримані від покупців є безповоротною фінансовою допомогою.
Відповідно до змісту вищевказаного акту перевірки від 09.06.2014 року №3926/04-36-22-03/32560508, позивачем до перевірки, а також в процедурі адміністративного оскарження позивачем документально не підтверджено факт вантажно - розвантажувальних робіт у пункті поставки, не підтверджено фактів перевезення товару, не надано документів, що підтверджують якість товару та його походження, не надано документів щодо розрахунків з перевізниками та особами, що здійснювали вантажно - розвантажувальні роботи.
За результатами перевірки встановлено, що у видаткових та податкових накладних вказано цивільно - правовий договір поставки від 21.03.2013 року №5, натомість до перевірки в підтвердження підстави та реальності здійснення господарських операцій надано договір поставки від 03.01.2013 року №5. Позивач зазначив, що , що до договору від 21.03.2013 року №5 були внесені зміни додатковою угодою.
Відповідач зазначив, що відповідно до вимог п.44.6 ПКУ, надані позивачем до суду товарно - транспортні накладні, Договори №03/01у, №130/06/13, Додаткова угода №1 про зміни до договору №5 від 03.01.2013 на час складення позивачем податкової звітності були відсутні, а тому не пов'язані з предметом спору та доказового значення не мають.
Також відповідач зазначив, що до перевірки не надавались товарно - транспортні накладні, які були надані до суду. Позивач видавав податкові накладні покупцям до моменту отримання такого товару від контрагента, тобто за відсутності товару, відповідно - за відсутності факту такого товару покупцям.
Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до акту перевірки від 23.12.213 року №2994/26-55-22-07/38488534 (ДПІ у Печерському районі м. Києва) у контрагента відсутні власні чи орендовані основні фонди, технічний персонал, транспортні засоби, складські приміщення, необхідні для здійснення основних видів господарської діяльності.
Таким чином, на думку відповідача, в ході перевірки встановлено, що ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» здійснювало господарські операції з використанням підприємства з ознаками фіктивності, а отже його діяльність була спрямована на отримання податкової вигоди, що виразилося в декларуванні незаконно сформованого податкового кредиту та валових витрат.
Виходячи з вищевикладеного, відповідач вважає, що операції з поставки по ланцюгу ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» - ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного надання послуг та не спричиняють реального настання правових наслідків.
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» зареєстровано як платник податку на додану вартість у ДПІ у Жовтневому районі, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість №200065282 НБ №313342 від 30.08.2012 року.
Відповідно до Статуту ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» основними видами діяльності підприємства є оптова торгівля металами та металевими рудами; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; консультування з питань комерційної діяльності та керування.
В свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №766326 від 15.07.2003 року зазначено, що ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» зареєстровано у виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради як юридична особа.
На підставі наказів №596 від 12.05.2014 року, №671 від 20.05.2014 року згідно з п.п.78.1.1, п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА», за результатами якої складено Акт від 02.06.2014 року за №3926/04-63-22-03/32560508 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з підприємством ТОВ «Кійторгпром» за січень - жовтень 2013 року».
Відповідно до висновків, зазначених в Акті №3926/04-63-22-03/32560508 перевіркою ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» встановлено порушення:
- п. 135.2, п.п. 135.4.1 п. 135.4, п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.1 ст.137, п.п.138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 384 332 грн., в тому числі за 2013 рік 1 384 332 грн.
- абз. «б» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого встановлено непідтвердження сум ПДВ по господарським операціям з придбання та реалізації товарної продукції.
В ході розгляду скарги позивача Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області було призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки (рішення про продовження строку розгляду скарги від 20.07.2014 року №5048/10/04-36-10-08-09) за результатами проведеної якої було складено Акт від 18.08.2014 року за №5723/04-63/22-03/32560508 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з підприємством ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» за січень - жовтень 2013 року».
Рішенням про результати розгляду скарги від 03.09.2014 року за вих. №6190/10/04-36-10-08-09 Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишило спірне податкове повідомлення - рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Підприємство звернулось до Державної фіскальної служби України із скаргою від 17.09.2014 року за вих. №136 на податкове повідомлення-рішення, в якій просило переглянути та скасувати його в повному обсязі.

Державна фіскальна служба України рішенням про результати розгляду скарги від 29.09.2014 року за вих. №4164/6/99-99-10-01-15 залишило без змін податкове повідомлення-рішення форма «Р» від 01.07.2014 року №, а скаргу без задоволення.

Відповідно до матеріалів справи, 03.01.2013 року ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» було укладено договір №03/01 у оренди складських площей з ТОВ «КІЙТОРГПРОМ».

Згідно з п.1.1 договору №03/01 договором регулюються правовідносини, пов'язані із переданням Орендодавцем (за умовами договору - ТОВ «КІЙТОРГПРОМ») Орендареві (ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА») у строкове платне користування складські площі загальною площею 50 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Океанська, 3.

З умовами договору поставки №05 від 03.01.2013 року ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» постачало ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» «металлопрокат нержавеющий».

Пунктом 3.3. договору №03/01у закріплено, що Орендодавець може виставляти Орендарю рахунки за відшкодування комунальних послуг, навантаження - розвантаження товар, використовуючи ручну працю працівників складу, а також за використання козлового крана, що знаходиться на території складських площ, які належать до площ Орендодавця.

Таким чином, продукція отримана від ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» за договором №5 від 03.01.2013 року була лише перевантажена працівниками складу з використанням козлового крану на території складських площ, які належать ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» на підставі договору №03/01.

Відповідно до умов договорів, укладених з контрагентами - покупцями ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА», дана продукція забиралася контрагентами зі складу, отже, саме контрагенти - покупці ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» забирали продукцію зі складу позивача та здійснювали її транспортування.

Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» було укладено з ФОП ОСОБА_2. договір №01 на надання транспортних послуг автомобільним транспортом від 03.01.2013 року.

Таким чином, продукція отримана від ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» за договором №03/01 від 03.01.2013 року була перевантажена працівниками складу на автомобілі ФОП ОСОБА_2., який на підставі договору №01 здійснював подальше перевезення товару до контрагента - покупця.

Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що контрагенти - покупці ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» ніколи не надавали послуг з перевезення, а лише здійснювали перевезення власного вантажу, тобто перевезення для власних потреб, у зв'язку з чим, не є перевізниками у понятті Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997року №363, так само як і вантажовідправниками чи вантажоодержувачами у цих випадках.

Таким чином, правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні у цих випадках не визначають будь-яких прав, обов'язків і відповідальності для ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» та його контрагентів - покупців.

Отже, суд зазначає, що невиконання обов'язку по переданню товарно-транспортних накладних не може розглядатися як доказ не підтвердження реальності здійснення фінансово - господарських взаємовідносин ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» з його контрагентами по вищеукладеним договорам та бути підставою для встановлення відсутності господарських операцій та об'єктів оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 1 статті 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88, який наведено вище, встановлено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Таким чином, у розумінні ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначені первинні документи фіксують факт здійснення господарських операцій між ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» та ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» та є доказом того, що діяльність ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» з ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до п. 198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Вищезазначені норми законодавства, які регулюють порядок формування податкового кредиту, не передбачають позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту в разі порушення його контрагентами вимог податкового законодавства по ланцюгу постачання.

Крім того, суд зазначає, що господарська мета повинна бути встановлена відносно самого позивача, тобто його добросовісне виконання умов договорів з його контрагентами, оскільки Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009р. («Булвес «АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю»у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, в обґрунтування своєї правової позиції щодо нереальності здійснення господарських операцій між ТОВ «ДНТПРОСЕРВІСПОСТАВКА» та ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» у якості доказу ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська посилається на Акт ДПІ у Печерському районі м. Києва від 23.12.2013 року за №2994/26-55-22-07/38488534 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «КІЙТОРГПРОМ», з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ОСОБА_1 за травень 2013 року та ТОВ «Київський машинобудівний завод» березень 2013 року».

При цьому, як вбачається з Акту ДПІ у Печерському районі м. Києва від 23.12.2013 року за №2994/26-55-22-07/38488534 звірка ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» проводилась у грудні 2013 року.

Проте, суд зазначає, що висновок про нереальність здійснення господарських операцій між ТОВ «ДШПРОСЕРВІСПОСТАВКА» та ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» та завищення податку на додану вартість ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська зроблено за період січень - жовтень 2013 року.

В Акті перевірки №2994/26-55-22-07/38488534 ДПІ у Печерському районі м. Києва не міститься відомостей про те, що ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» у перевіряємому періоді припиняло свою діяльність та не вправі було вступати в господарські відносини, виписувати податкові накладні тощо.

Також, жодних документальних доказів про неможливість роботи підприємств у період січень - жовтень 2013 року податковою інспекцією не наведено.

У період січень - жовтень 2013 року установчі документи ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» не були визнані недійсними, податкова звітність подавалась до органів державної податкової інспекції відповідно до діючого законодавства, державна реєстрація підприємств не була скасована, від оподаткування прибутки та доходи не приховувались.

Таким чином, суд вважає, що посилання ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська на акт ДПІ у Печерському районі м. Києва від 23.12.2013 року за №2994/26-55-22-07/38488534 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «КІЙТОРГПРОМ», з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ОСОБА_1 за травень 2013 року та ТОВ «Київський машинобудівний завод» березень 2013 року», як на беззаперечні докази нікчемності правочинів, не відповідають вимогам чинного законодавства.

Суд також зазначає, що невиконання контрагентом позивача свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього платника. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення позивача права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Факт порушення вищезазначеними контрагентами позивача своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Вказаних обставин не було доведено відповідачем в Акті перевірки, позивач не знав та не міг взнати, що також не доведено відповідними доказами, про те що його контрагент здійснює будь-які порушення податкового законодавства.

У даному випадку відповідачем не доказано ні факту здійснення вищезазначеними контрагентами позивача та/чи їхніми постачальниками діяльності, пов'язаної з незаконним втриманням бюджетного відшкодування ПДВ, ні факту залучення позивача до такої діяльності.

Таким чином, будь-які дії третіх юридичних осіб, які не є безпосередніми постачальниками товарів (робіт, послуг) позивача (тобто не є контрагентами позивача), не впливають на правомірність формування позивача податкового кредиту. Можлива несплата контрагентами контрагентів до бюджету ПДВ по проведеним оподатковуваним господарським операціям не може впливати на результати фінансово-господарської діяльності Позивача і не може бути підставою для притягнення останнього до відповідальності, оскільки статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

ЦК України встановлює, що нікчемними є правочини: у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220 ЦК України); у разі відсутності схвалення правочину який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 221 ЦК України); правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ч. 1 ст. 224 ЦК України); у разі відсутності схвалення опікуном, правочину, який вчинено недієздатною фізичною особою (ч. 1 ст. 226 ЦК України); а також в інших випадках передбачених ч. 1 ст. 27, ч. З ст. 121, ч. 6 ст. 126, ч. 3 ст. 247, ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 547, ч. 3 ст. 586, ч. 3 ст. 614, ч. 6 ст. 633, ч. 2 ст. 661, ч. 4 ст. 698, ч. 3 ст. 719, ч. 4 ст. 720, ч. 1 ст. 739 та іншими статтями ЦК України.

З аналізу вище викладених норм ЦК України вбачається, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Це означає, що правочин є нікчемним, якщо це прямо обумовлено в Законі. Проте, статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності цивільних правочинів, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо правочин не визнано судом недійсним. Тобто, зі змісту цієї норми випливає, що підстави недійсності правочинів можуть бути передбачені виключно законами. Правочин може бути визнано недійсним тільки на підставі і за наслідками, передбаченими законом. Також нормами ЦК України передбачено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Посилання на статті 203 та 215 ЦКУ можуть бути використані лише при визнанні правочинів недійсними в судовому порядку.

Інших підстав визнання правочину нікчемним діюче законодавство не передбачає.

Укладені між сторонами договори не визнавалися недійсними в судовому порядку, а твердження відповідача про нікчемність цих правочинів не приймається до уваги судом, оскільки не є безспірним. Позивач вважає такі договори укладеними у відповідності до вимог чинного законодавства та такими, що спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Таким чином, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця.

Податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкції, воно лише передбачає обов'язок платника податку надати покупцю податкову накладну.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на включення суми податку на додану вартість у податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналізуючи наведені норми, можна зробити висновок, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх не недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого Про недійсність правочини ухвалюється судове рішення.

Суд зазначає, що в Акті перевірки відсутні посилання на конкретні факти ухиляння ТОВ «Кійторгпром» від сплати податків та зборів, визначення ним податкових зобов'язань, винесення вироків щодо посадових осіб саме контрагента позивача чи наявність порушеної проти нього кримінальної справи, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені, як підстави та докази укладення угоди з метою, що порушує публічний порядок та свідчила б про те, що фінансово - господарські відносини між ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» та ТОВ «Кійторгпром» є такими, що вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися здійсненим ними право чином.

Акт перевірки не містить даних про ліквідацію підприємств у перевіряємих періодах, їх виключення з ЄДРПОУ, чи про те, що установчі документи, свідоцтво про реєстрацію їх як платників ПДВ та свідоцтво про державну реєстрацію були визнані недійсними у перевіряємих періодах.

Суд вважає, що Акт перевірки 02.06.2014 року за №3926/04-63-22-03/32560508 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з підприємством ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» за січень - жовтень 2013 року» не тільки не містить посилань на вину саме позивача, яка виразилася в намірі порушити публічний порядок, а й не доводить умислу на порушення публічного порядку, не містить посилання і на те, в чому таке порушення полягає.

Таким чином, суд, враховуючи те, що викладені в акті перевірки №02.06.2014 року за №3926/04-63-22-03/32560508 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з підприємством ТОВ «КІЙТОРГПРОМ» за січень - жовтень 2013 року» факти та висновки відповідача є безпідставними, оскільки ґрунтуються на припущеннях і не містять достатніх фактичних даних на підтвердження умовиводів про нікчемність правочинів суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 01.07.2014 року № протиправне та підлягає скасуванню.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що висновки ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області зроблені без належного дослідження документів первинного бухгалтерського та податкового обліку позивача, а факти, викладені в зазначеному Акті не можуть бути належними доказами наявності порушень позивачем вимог статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України відносно того, що угоди з контрагентами не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними та є підставою для невизнання таких угод недійсними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує судові витрати позивачу згідно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 01.07.2014 року №.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОСЕРВІСПОСТАВКА» судові витрати в розмірі 487, 20 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 02 березня 2015 року

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко