Справа № 816/2858/13-а
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2858/13-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кулик - Куличок О.Л.,

представника позивача - Намінаса О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо - збагачувальний комбінат" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо - збагачувальний комбінат" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 січня 2013 року № /6.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідачем безпідставно зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за вересень 2012 року у розмірі 16 172 425 грн, яке виникло за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалося у серпні 2012 року. Вказував, що усі правочини із контрагентами, господарські операції по яким здійснювалися у серпні - вересні 2012 року, були правомірними в силу статті 204 Цивільного кодексу України, реальними, направленими на досягнення економічного ефекту та на отримання прибутку, не мали ознак нікчемності або фіктивності, не суперечили інтересам держави, оскільки були укладені та реалізовані в рамках законної господарської діяльності суб'єктів господарювання. При цьому відповідачем, на думку позивача, не наведено в Акті перевірки жодних доказів на підтвердження того, що у позивача була мета одержання доходу винятково або переважно за рахунок податкової вигоди, не вказано про наявність вироку суду або будь-яких інших доказів наявності умислу посадових осіб позивача на вчинення правочинів, що порушують публічний порядок.

Відносно посилань відповідача на відсутність економічної вигоди від господарських операцій позивача та отримання незначних доходів від ведення фінансово-господарської діяльності, зазначав, що характерною ознакою господарської діяльності є її здійснення на власний ризик суб'єкта господарювання, що передбачає неоднозначність наслідків такої діяльності і не виключає її збитковості. Зауважував, що одержання прибутку не є неодмінним результатом і визначальною ознакою господарської діяльності, а є її метою, яка може бути досягнутою, так і не бути досягнутою, при цьому жодним нормативно-правовим актом не встановлено, що низькорентабельна господарська діяльність не є господарською. При цьому вказував, що відповідачем не враховано специфіку гірничорудної промисловості та здійснення значних витрат на перших етапах будівництва кар'єру, необхідність яких визначена проектом розробки Єристівського родовища.

Стверджував, що від'ємне значення за серпень 2012 року було визначено відповідно до вимог статті 200 Податкового кодексу України, факт сплати сум ПДВ, за рахунок яких сформовано від'ємне значення, підтверджено в акті перевірки, тому вважає правомірним визначення суми бюджетного відшкодування.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Протокольною ухвалою суду від 04.03.2015 року здійснено заміну відповідача - Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби на його правонаступника - Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

У своїх письмових запереченнях зазначав, що причиною виникнення від'ємного значення у серпні 2012 року та відповідно бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у вересні 2012 року є придбання ТОВ "Єристівський ГЗК" основних фондів, а також, отримання незначних доходів від ведення фінансово-господарської діяльності, що безпосередньо впливає на обсяг оподатковуваних операцій по податку на додану вартість. Вказував, що у періоді, що перевірявся, ТОВ "Єристівський ГЗК" не отримувало доходів від ведення фінансово-господарської діяльності, про що свідчить податкова звітність підприємства та збитковість за результатами діяльності у 2012 році. Відповідач зауважував, що позивач, укладаючи угоди з придбання основних фондів, товарів, робіт, послуг, при цьому завідомо не використовуючи їх для отримання прибутку, а для ведення позиційно збиткової діяльності, порушує публічний порядок, а тому угоди є нікчемними, а діяльність ТОВ «Єристівський ГЗК» заснована на меті отримання податкової вигоди шляхом відшкодування ПДВ без мети сплати даного податку до Державного бюджету.

Крім того, звертав увагу на те, що під час перевірки використано висновки акту перевірки від 30.10.2012 № 4480/15-507/35713283, згідно з якими позивачем завищено суму від'ємного значення з ПДВ за серпень 2012 року у розмірі 16 172 425 грн.

За таких обставин відповідач вважає, що ТОВ "Єристівський ГЗК» не мав права на бюджетне відшкодування у вересні 2012 року, що виникло за рахунок від'ємного значення за серпень 2012 року, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі /а.с. 78 - 82 т.5/.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З огляду на викладене, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" зареєстроване як юридична особа 14.07.2008 Виконавчим комітетом Комсомольської міської ради Полтавської області, ідентифікаційний код 35713283, про що видано свідоцтво серії А00 №648972, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с.94, т.1/.

З 24.07.2008 позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №100130216 серії НБ №094098 /а.с.100 т.1/.

У періоді з 14.12.2012 по 20.12.2012 головним державним податковим ревізором-інспектором Кременчуцької ОДПІ Явтенко В.І. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" з питань перевірки достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень 2012 року, яке виникло за рахунок від'ємного значення ПДВ, що декларувалось в серпні 2012 року.

За результатами перевірки складено акт від 26.12.2012 №5461/15-507/35713283 /а.с.16-42, т.1/, у якому відображено порушення позивачем пункту 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.4 статті 200 Податкового кодексу України, у результаті чого:

- завищено суму від'ємного значення по ПДВ (рядок 19 декларації) за вересень 2012 року - 16 735 146 грн.;

- завищено суму бюджетного відшкодування по ПДВ (рядок 23.1 декларації): за вересень 2012 року - 16 172 425 грн.;

- завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації): за вересень 2012 року - 82 020 696 грн.

Позивач не погодився з висновками акту перевірки від 26.12.2012 №5461/15-507/35713283 та надав до податкового органу заперечення /а.с. 53-60, т.1/, які відповідач залишив без задоволення /а. с. 61-64, т.1/.

На підставі вищезазначеного акту перевірки Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 16.01.2013 № /6, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2012 року у розмірі 16 172 425 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 8 086 212,5 грн. /а.с.14 т.1/.

Зазначене податкове повідомлення - рішення позивачем було оскаржено в адміністративному порядку /а.с. 65-72, 79-89 т.1/

Рішенням ДПС у Полтавській області № 763/10/10.2-07 від 04.04.2013 та рішенням Міністерства доходів і зборів України №2227/6/99-99-10-01-15 від 08.05.2013 скарги позивача залишено без задоволення /а.с.73-78, 90-93 т.1/

Позивач не погодився із вказаним податковим повідомленням-рішенням, у зв'язку з чим оскаржив його до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, суд виходить із наступного.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначену згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності та не залежить від того яка господарська діяльність здійснюється суб'єктом господарювання (прибуткова чи збиткова).

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду /пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України/.

Відповідно до пункту 200.4 цього ж Кодексу, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Судом встановлено, що 19.09.2012 позивачем подано до Комсомольського відділення Кременчуцької ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за серпень 2012 року (вх. № від 18.09.2012) із додатками 2, 3 /а.с. 85 - 90 т. 7/, якою з урахуванням уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень 2012 року від 10.10.2012 (вх. № ) з додатками 2 - 5 /а.с. 91 - 101 т.7/ та уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень 2012 року від 12.10.2012 (вх. № ) /а.с. 102 - 105 т. 7/ задекларовано:

- від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, відображене у рядку 19 податкової декларації, 16 172 425 грн.;

- зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 20.1.) - 16 174 425 грн.

16.10.2012 позивачем подано до Комсомольського відділення Кременчуцької ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за вересень 2012 року (вх. № від 16.10.2012) /а.с. 143 - 145 т. 7/, розрахунок коригування сум податку на додану вартість (вх. № від 16.10.2012 ) /а.с. 147 - 148 т.7/, довідку про залишок суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді за вересень 2012 року (вх.. № від 16.10.2012) /а.с. 150 т. 7/, розрахунок суми бюджетного відшкодування за вересень 2012 року (вх. № від 16.10.2012) /а.с. 152 т.7/, заяву про повернення суми бюджетного відшкодування за вересень 2012 року (вх.. № від 16.10.2012) /а.с. 154 т.7/, відповідно до яких позивачем задекларовано:

- від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, відображене у рядку 19 податкової декларації, 16 744 314 грн.

- сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, відображена у рядку 23.1 декларації, яка сформована з урахуванням від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за попередні звітні (податкові) періоди, а саме: серпень 2012 р. - 16 172 245 грн.

- сума залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24), 82 020 696 грн.

Із акту перевірки від 26.12.2012 №5461/15-507/35713283 суд вбачає, що підставою для висновку про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ за вересень 2012 року на суму 16 172 245 грн. були наступні обставини:

1) зменшення суми від'ємного значення з ПДВ (рядок 19 декларації) за серпень 2012 року в розмірі 16 172 425 грн. попереднім актом перевірки від 30.10.2012 № 4480/15-507/35713283;

2) отримання позивачем незначних доходів від ведення фінансово-господарської діяльності, у зв'язку з чим ревізор вважає, що позивач, заключаючи угоди на придбання основних фондів, товарів (робіт, послуг), при цьому завідомо не використовуючи їх для отримання прибутків, а для ведення позиційно збиткової діяльності, що порушує публічний порядок та ніяких зобов'язань бюджету не породжують в плані бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Надаючи оцінку висновкам перевірки, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що на підставі акту перевірки від 30.10.2012 № 4480/15-507/35713283 /а.с. 219 - 226 т. 5/ Кременчуцькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.11.2012 № /228 /а.с. 218 т.5/, яким зменшено позивачу розмір від'ємного значення з ПДВ за серпень 2012 року на загальну суму 98 193 121 грн., що складається із сум 16 172 425 грн та 82 020 696 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було предметом спору у справі № 2а-1670/7454/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.10.2014 у справі № 2а-1670/7454/12 /а.с. 233 - 238 т. 5/, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015 /а.с. 239 - 243 т. 5/, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 15.11.2012 № /228.

У судовому рішенні Полтавського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили 04.02.2015, у справі № 2а-1670/7454/12 констатовано, що висновок акту перевірки від 30.10.2012 № 4480/15-507/35713283 щодо порушення позивачем пункту 198.3 статті 198, пунктів 201.1., 201.4, 201.6. статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суми від'ємного значення з ПДВ (рядок 19 декларації) за серпень 2012 року в розмірі 16 172 425 грн. не підтверджується.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, з огляду на висновки суду, зроблені під час дослідження операцій зі спірними контрагентами позивача, та на встановлення судовим рішенням безпідставності зменшення податковим органом позивачу від'ємного значення ПДВ за серпень 2012 року, суд вважає доведеною обставину правомірності формування позивачем від'ємного значення з ПДВ за серпень 2012 року в розмірі 16 172 425 грн.

Стосовно доводів перевірки щодо отримання позивачем незначних доходів від ведення фінансово-господарської діяльності та укладення угод для ведення позиційно збиткової діяльності, що порушує публічний порядок та ніяких зобов'язань бюджету не породжують в плані бюджетного відшкодування податку на додану вартість, то суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

В акті перевірки відображено, що причиною виникнення від'ємного значення з податку на додану вартість є придбання ТОВ «Єристівський ГЗК» основних фондів, а також отримання незначних доходів від ведення фінансово-господарської діяльності, що безпосередньо впливає на обсяг оподатковуваних операцій по податку на додану вартість.

Перевіркою встановлено, що згідно із довідкою про включення до ЄДРПОУ основним видом діяльності ТОВ «Єристівський ГЗК» є добування залізних руд. У вересні 2012 року ТОВ «Єристівський ГЗК» здійснювало роботи по розробці Єристівського кар'єру та вивезення пустої породи на промислову площу на відвал. Добування залізних руд підприємством відбувалося у незначних обсягах, доходи від ведення фінансово-господарської діяльності отримувалися незначні, про що свідчить податкова звітність підприємства та збитковість за результатами діяльності в 2012 році.

Таким чином, із змісту акту перевірки вбачається, що відповідач вважає, що право на використання від'ємного значення по податку на додану вартість для отримання бюджетного відшкодування можливо лише в періодах, в яких фінансово-господарська діяльність підприємства направлена на отримання доходу та є прибутковою.

Однак суд не погоджується із вказаними доводами податкового органу з огляду на наступне.

Відповідно до статті 4 Статуту ТОВ "Єристівський ГЗК" предметом діяльності Товариства є: пошук (розвідка) та експлуатація родовищ корисних копалин; діяльність по видобуванню, переробці залізної руди і збуту виробленої продукції (концентрат, окатиші), інших корисних копалин та супутніх порід, а також пов'язаних з цим бурових і підривних робіт; оренда будівельних машин та устаткування; будівельних робіт; проектування, дослідження і виконання усіх робіт, які пов'язані з будівництвом об'єктів загального використання, інфраструктури і транспорту, землеобробними та землерийними роботами, будівельними роботами, будівництвом споруд або виконанням будівельних робіт /а.с.178-183,т.1/.

Згідно довідки серії АБ №494579 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, виданої 09.08.2012, основними видами діяльності ТОВ "Єристівський ГЗК" згідно КВЕД є: добування залізних руд (07.10); будівництво житлових і нежитлових будівель (41.20); неспеціалізована оптова торгівля (46.90); інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у (49.39); діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (71.12); надання в оренду будівельних машин і устаткування (77.32) /а.с.184-185,т.1/.

Судом встановлено, що згідно спеціального дозволу на користування надрами № 2768 /а.с. 152 - 153 т. 1/, угоди про умови користування надрами від 23.12.2009, укладеної ТОВ «Єристівський ГЗК» з Міністерством охорони навколишнього природного середовища України /а.с. 154 - 163 т.1/, угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин від 23.08.2012, укладеної ТОВ «Єристівський ГЗК» з Державною службою геології та надр України /а.с. 164 - 173 т. 1/ ТОВ «Єристівський ГЗК» має право на користування надрами Єристівського родовища, а саме, видобування сировини, придатної для виробництва залізорудних концентратів, супутніх корисних копалин - для виробництва щебеню для будівельних робіт.

Позивачем було отримано ліцензію серії АВ № 501987 на видобування корисних копалин із родовищ, що мають загальнодержавне значення та включені до Державного фонду родовищ корисних копалин, видобування металічних корисних копалин, видобування залізної руди, гірничі роботи, проходження відкритих гірничих виробок (кар'єри тощо), складання проектів та кошторисів буріння свердловин та промислової розробки родовищ, видану Державною геологічною службою 04.02.2010 строком дії до 03.02.2015 /а.с. 174 т. 1/.

26.02.2010 позивачем було отримано ліцензію Інспекції ДАБК у Полтавській області серії АВ № 513806 на здійснення господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури /а.с.175, т.1/, 20.12.2010 - дозвіл на виконання будівельних робіт із розкриття Єристівського родовища відповідно до проектної документації, розробленої ТОВ «ЮЖГІПРОРУДА» /а.с. 177 т.1/.

Робочим проектом організації будівництва «Розкриття Єристівського родовища для підтримки потужності комбінату (коригування робочого проекту) (ТОВ «Южгіпроруда», 2009) встановлено загальну тривалість будівництва, розподілено обсяги капітальних вкладень і будівельно-монтажні роботи по рокам будівництва, наведено потреби в основних будівельних машинах та механізмах, автотранспорті, тимчасових будівлях та спорудах, визначено основні техніко-економічні показники будівництва /а.с. 213 - 231 т. 1, а.с. 1 - 58 т.2/.

Позивачем щорічно планується проведення гірничих робіт на Єристівському родовищі, зокрема, складено план розвитку гірничих робіт на 2012 рік, погоджений ТОВ «ЮЖГІПРОРУДА» листом від 21.10.2011 № 10/2116 /а.с. 118 - 159, т.2/, а також затверджений Держгіпромнаглядом 23.12.2011 /а.с. 114 - 117, т.2/.

Згідно протоколу наради з питань розгляду та погодження плану розвитку гірничих робіт і нормативів втрат та засмічення корисних копалин у кар'єрі ТОВ «Єристівський ГЗК» на 2013 рік від 19.12.2012, затвердженого Держгіпромнаглядом України 28.12.2012, визначено основні показники виконання плану розвитку гірничих робіт у 2012 році: розкриття - 22 335,8 тис. м3, видобуток руди - 1139 тис. т. (як і планувалося), при цьому на 2013 рік заплановано видобуток 9012 тис. т руди /а.с. 195 - 198 т.2/.

Таким чином, ТОВ "Єристівський ГЗК" планомірно займалося створенням виробничих потужностей, допоміжних об'єктів інфраструктури та одночасно здійснювало промислову розробку Єристівського родовища для подальшого видобутку залізної руди і у 2012 році розпочало видобуток руди.

В ході перевірки податковим органом не заперечувалося, що ТОВ «Єристівський ГЗК» здійснювало роботи по розробці Єристівського кар'єру у спірний період, однак відзначалося, що добування залізних руд підприємством відбувалося у незначних обсягах.

Суд вважає за необхідне зазначити, що перевіряючим не взято до уваги специфіку гірничорудної промисловості, не враховано зміст проектної документації розкриття Єристівського родовища, плани гірничих робіт позивача на 2012 рік, якими визначався обсяг необхідних підготовчих робіт та можливість видобутку руди у відповідних обсягах, натомість безпідставно зроблено висновок про ведення позивачем позиційно збиткової діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.27 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку.

З наведеного випливає, що будь-які витрати мають бути здійснюваними саме для і в межах провадження господарської діяльності, а не з іншими цілями. Аналогічні вимоги містить і пункт 198.3 статті 198 ПКУ, відповідно до якої податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг, основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, придбання активів (тобто товарів, послуг) передбачає наявність мети їх використання в господарській діяльності платника податків. Така мета є необхідною умовою для формування витрат та/або податкового кредиту платником податків.

В даному ж випадку метою діяльності позивача є розроблення кар'єру для забезпечення здійснення діяльності з видобування руд.

Крім того, всі витрати мають бути здійсненими в межах господарської діяльності платника податків.

Відповідно, витати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що придбання товарів, робіт, послуг відбулося в межах господарської діяльності позивача, визначеної статутними документами.

В свою чергу, господарська діяльність згідно з підпунктом 14.1.36 ПКУ - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Розглядувана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 ПКУ, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

При цьому не обов'язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому або в результаті об'єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є один із варіантів перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

Проте з визначеного ПКУ поняття ділової мети випливає, що обов'язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Так, як слідує зі змісту постанови Верховного Суду України від 28 лютого 2011 року у справі за позовом дочірнього підприємства "Пілснер Україна" до Сквирської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області про скасування податкового повідомлення-рішення, за заявою підприємства про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 2 грудня 2010 року, Верховний суд України погодився із висновками судів у цій справі, згідно яких збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності, як негосподарської. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Враховуючи викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджено наявність у позивача при здійсненні господарської діяльності розумної економічної мети, спрямованості на досягнення економічного ефекту, суд приходить до висновку про безпідставність доводів відповідача про здійснення позивачем діяльності, що порушує публічний порядок, а відтак і про відсутність зобов'язань бюджету щодо відшкодування сум ПДВ.

Необхідно зазначити, що спрямованість господарської діяльності позивача на отримання доходу у серпні 2012 року була встановлена в інших судових рішеннях, що набрали законної сили, зокрема, у справах № 2а-1670/7454/12 /а.с. 233 - 243, т.5/, № 2а-1670/7456/12 /а.с. 197 - 215, т.7/.

Доводи відповідача у письмових запереченнях щодо нікчемності угод позивача із придбання основних фондів, товарів, робіт, послуг, суд оцінює критично з огляду на те, що вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а також не знайшли відображення в акті перевірки, на підставі якого прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Таким чином, суд бере до уваги, що придбання позивачем основних фондів та сплата у попередніх та звітному податковому періодах грошових коштів контрагентам-постачальникам товарів (робіт, послуг) підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів, а саме: податковими накладними, видатковими накладними, платіжними дорученнями, договорами, актами здачі-приймання товарів (робіт, послуг), прибутковими ордерами. Зауважень щодо форми та змісту первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, правильності формування на їх підставі податкового кредиту та податкових зобов'язань відповідачем в акті перевірки не зазначалося та судом не встановлено.

Наявність належним чином оформлених податкових накладних, виписаних на реально придбаний товар та надані послуги, відповідно до яких позивачем сформовано податковий кредит у спірному періоді, відповідачем не заперечується.

У пункті 3.13 акту перевірки від 26.12.2012 №5461/15-507/35713283 лише вказано, що станом на 20.12.2012 за результатами опрацювання податкових періодів - вересень 2012 року встановлено включення ТОВ "Єристівський ГЗК" до складу податкового кредиту двох податкових накладних, незареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних або зареєстрованих з порушенням вимог чинного законодавства, однак зазначено, що позивачем по ним подано додаток 8 до декларації з ПДВ. Таким чином в цій частині між Кременчуцькою ОДПІ та ТОВ "Єристівський ГЗК" відсутній спір щодо належних податкових накладних під час формування податкового кредиту за вересень 2012 року.

Реальність господарських операцій позивача з його контрагентами, як під час проведення перевірки, так і під час розгляду справи відповідачем не заперечувалась і під сумнів не ставилась.

Також судовим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду № 2а-1670/7454/12, яке набрало законної сили, підтверджено правомірність формування позивачем від'ємного значення з ПДВ за серпень 2012 року на підставі дослідження відповідних первинних документів, тому вказана обставина не підлягає доказуванню.

Матеріали справи містять документи, що підтверджують факт сплати позивачем сум ПДВ в розмірі 16 172 425 грн., за рахунок яких сформовано від'ємне значення з ПДВ за серпень 2012 року, та які заявлені до бюджетного відшкодування у декларації з ПДВ за вересень 2012 року. Зазначений факт підтверджено також ревізором в пункті 3.18. акту перевірки та у додатку до акту перевірки - реєстрі платіжних доручень ТОВ «Єристівський ГЗК» до декларації за вересень 2012 року /а.с. 48 - 52 т.1/.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно, із дотриманням вимог статті 200 Податкового кодексу України, заявлено до бюджетного відшкодування у вересні 2012 року частину від'ємного значення ПДВ за серпень 2012 року, фактично сплаченого отримувачам товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг та до Державного бюджету України, в розмірі 16 172 425 грн.

Натомість висновки акту перевірки від 26.12.2012 № 5761/15-507/35713283, на підставі яких прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, є необгрунтованими, що підтверджено, крім вищенаведеного, висновком судово-економічної експертизи № 68 від 11.04.2013 по кримінальному провадженню №0000025 /а.с. 105 - 135 т.5/.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, обов'язок щодо доказування правомірності спірного податкового повідомлення-рішення покладено на відповідача у справі.

В даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 16 січня 2013 року № /6 не ґрунтується на вимогах законодавства, прийняте без врахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, позов підлягає задоволенню

У відповідності до ч. 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Враховуючи те, що позивачем за звернення до Полтавського окружного адміністративного суду сплачено судовий збір в загальному розмірі 2294,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням №3785 від 17.05.2013 року /а.с.2 т.1/, суд дійшов висновку, що вказана сума підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України.

В силу пункту 21 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" органи доходів і зборів звільнені від сплати судового збору, а тому судовий збір в сумі, що становить 90 відсотків розміру ставки судового збору, з відповідача до державного бюджету не стягується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо - збагачувальний комбінат" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції № /6 від 16 січня 2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо - збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код 35713283) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 294 грн (дві тисячі двісті дев'яносто чотири гривні).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 23 березня 2015 року.

Суддя М.В. Довгопол