Справа № 2а-4795/09/0770
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 р. Справа № 49832/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Большакової О.О., Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Маріам» на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року про залишення без розгляду позовної заяви у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Маріам» до Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2010 року ТзОВ «Маріам» звернулось до суду з позовом до Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області, яким просило скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 08.05.2003 року № /0, № /1, № /0, № /1, № /1, № /0 і № /0.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що позивач звернувся до суду з позовом про оскарження податкових повідомлень-рішень від 08.05.2003 року у квітні 2011 року, тобто майже через вісім років з дати їх винесення, пропустивши таким чином 1095-денний строк звернення до суду з даним позовом, встановлений ст. 15 чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який був спеціальним законом з питань оподаткування і визначав, зокрема, процедуру і строк оскарження рішень контролюючих органів. Посилання позивача на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2011 року, якою таку ж позовну заяву ТзОВ «Маріам» було залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України в зв'язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання, на думку суду, є безпідставним, оскільки згідно з ч. 3 цієї статті після усунення підстав, за яких позовна заява була залишена без розгляду, особа має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку, в тому числі з дотриманням встановленого строку звернення до суду. При цьому, у випадку пропущення такого строку з поважних причин за заявою позивача суд може поновити цей строк. За наведених обставин суд дійшов висновку, що повторне звернення ТзОВ «Маріам» з даною позовною заявою з пропуском строку звернення до суду та відсутність клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом є підставою для залишення поданої позовної заяви без розгляду згідно ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи і порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку. Використовуючи своє право, передбачене даною нормою, ТзОВ «Маріам» повторно подало позовну заяву про скасування податкових повідомлень-рішень Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області від 08.05.2003 року. Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що позовну заяву подано майже через вісім років з дати прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на думку позивача, є безпідставним, оскільки дана справа розглядалась тривалий час судами різних інстанцій і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.12.2008 року була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, про що судді було відомо при постановленні оскаржуваної ухвали. Також позивач вважає, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню строк звернення до адміністративного суду, передбачений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки спірні правовідносини виникли в період, коли був чинним Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який визначав процедуру і строк оскарження рішень контролюючих органів, і підприємство не могло передбачити змін в законодавстві, які обмежують його право на звернення до суду в зв'язку із зменшенням відповідного строку. Крім того, на думку позивача, в зв'язку з наведеними вище обставинами мало місце переривання строку позовної давності.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час подання позовної заяви і постановлення оскаржуваної ухвали) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 цієї статті для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Відповідно до ст. 100 цього Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до змісту наведених норм визначальною умовою початку перебігу строку звернення до суду є момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було внесено зміни до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, які набули чинності з 30.07.2010 року, згідно з якими загальний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, визначений ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, зменшено з одного року до шести місяців, а також дана стаття була доповнена частиною п'ятою, якою був передбачений спеціальний скорочений строк в один місяць для звернення особи до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів.

Однак колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права особи, в тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права, а неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами, в зв'язку з чим тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими нормами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку, і тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини.

Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку його перебігу, і не змінюється залежно від того, коли було реалізоване відповідне право особи, тобто не залежить від того, коли було фактично пред'явлено позов.

До 30.07.2010 року строк звернення до суду з позовом про оскарження податкових повідомлень-рішень був визначений Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Так, пп. 5.2.5 п. 5.2 ст. 5 цього Закону було встановлено, що з урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити до суду рішення контролюючого органу про нарахування податкового зобов'язання у будь-який момент після отримання відповідного податкового повідомлення.

А пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 цього Закону було передбачено, що строки давності становлять 1095 днів.

Тому при визначенні строків звернення до адміністративного суду з даним позовом повинні застосовуватись строки, встановлені відповідно до пп. 5.2.5 п. 5.2 ст. 5 та пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а саме 1095 днів, про що правильно зазначили позивач і суд першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ТзОВ «Маріам» пропустило строк звернення до суду з даним позовом і не надало належних і достатніх доказів того, що такий строк пропущений з поважних причин, виходячи з наступного.

Про винесення Хустською об'єднаною державною податковою інспекцією Закарпатської області податкових повідомлень-рішень відповідача від 08.05.2003 року № /0, № /1, № /0, № /1, № /1, № /0 і № /0 було відомо у 2003 року і вперше позовну заяву про скасування цих рішень підприємство подало до суду 30.09.2003 року.

Дана справа № 2а-4795/09/0770 (2/283) розглядалась судами різних інстанцій і ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2011 року позовну заяву ТзОВ «Маріам» було залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання.

Зазначену ухвалу позивач в апеляційному порядку не оскаржував.

Колегія суддів враховує, що згідно з ч. 3 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України після усунення підстав, за яких позовна заява була залишена без розгляду, особа має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку,

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, в такому випадку слід встановити і перевірити факт дотримання чи пропущення встановленого законодавством строку звернення до суду, а також причини пропуску такого строку.

На думку колегії суддів, звернення ТзОВ «Маріам» 30.09.2003 року, тобто в межах встановленого чинним на той час законодавством строку позовної давності, до суду з такою ж позовною заявою, яка, як зазначено вище, була залишена без розгляду ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2011 року у зв'язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання, не є свідченням поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду в адміністративній справі, що розглядається, оскільки справа не була розглянута по суті не з вини суду чи відповідача, а в зв'язку з розпорядженням позивачем на власний розсуд своїми процесуальними правами і неналежним виконанням процесуальних обов'язків.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що в зв'язку з поданням позовної заяви вперше і розглядом справи судами різних інстанцій переривався строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки, по-перше, норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять поняття строку позовної давності, а передбачено стоки звернення до адміністративного суду, а по-друге, цим Кодексом не передбачено поняття переривання цього строку.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Маріам» залишити без задоволення.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2011 року про залишення без розгляду позовної заяви у справі № 2а-1392/11/0770 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Маріам» до Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді О.О. Большакова

І. В. Глушко