Справа № 803/149/14
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Справа № 876/2819/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

23 січня 2014 року позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до відповідача - Реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції, в якому просили (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, а.с.35) визнати протиправною бездіяльність Реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції щодо не перенесення з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису: номер запису 25 /б. 171/ в книзі: 1, реєстраційний номер майна 20180303, про право власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за Поворською туберкульозною лікарнею ВОТМПО (форма власності комунальна, частка - 1/1) та зобов'язати здійснити таке перенесення; зобов'язати Реєстраційну службу Ковельського міськрайонного управління юстиції скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно даний запис.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції щодо не перенесення з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису: номер запису 25 /б. 171/ в книзі: 1, реєстраційний номер майна 20180303, про право власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Поворською туберкульозною лікарнею ВОТМПО (форма власності комунальна, частка - 1/1). Зобов'язано Реєстраційну службу Ковельського міськрайонного управління юстиції перенести з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис: номер запису 25 /б. 171/ в книзі: 1, реєстраційний номер майна 20180303, про право власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Поворською туберкульозною лікарнею ВОТМПО (форма власності комунальна, частка - 1/1). Зобов'язано Реєстраційну службу Ковельського міськрайонного управління юстиції скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис: номер запису 25 /б. 171/ в книзі: 1, реєстраційний номер майна 20180303, про право власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Поворською туберкульозною лікарнею ВОТМПО (форма власності комунальна, частка - 1/1). Зобов'язано Реєстраційну службу Ковельського міськрайонного управління юстиції у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що Реєстраційна служба Ковельського міськрайонного управління юстиції не наділена повноваженнями скасовувати записи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки дана реєстрація проводилася органами БТІ, а органи Державної реєстраційної служби ведуть лише Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Таким чином, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач -ОСОБА_1 подав до суду клопотання (вх.№К-5636/15 від 05.03.2015 р.) про розгляд справи без його участі, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву (вх.№К-5234/15 від 02.03.2015 р.), тому відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю- доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 02 квітня 2013 року, яке видано Поворською сільською радою позивачам належить на праві спільної часткової власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Частка кожного становить 1/4. Тому 30 квітня 2013 року вони звернулися з заявою про державну реєстрацію права власності на вищезазначений житловий будинок, однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції від 30 квітня 2013 року №2110674 у державній реєстрації було відмовлено, оскільки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно знайдено запис про право власності на цей об'єкт нерухомого майна за іншою особою (номер запису 25 /б. 171/ в книзі: 1, реєстраційний номер майна 20180303).

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Поворської туберкульозної лікарні ВОТМПО, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області ОСОБА_5, Поворська сільська рада Ковельського району про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно позов задоволено повністю; скасовано запис: номер запису - 25/6.171/ в книзі: 1 реєстраційний номер майна - 20180303, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за Поворською туберкульозною лікарнею ВОТМПО ( форма власності - комунальна, частка - 1/1). Вказане судове рішення не оскаржувалося та набрало законної сили (а.с.10-11).

Листом № 901 від 28 жовтня 2013 року (а.с.9) Реєстраційна служба Ковельського міськрайонного управління юстиції відмовила у задоволенні вказаної заяви, мотивуючи це тим, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно знайдено запис про право власності № 20180303 на даний об'єкт нерухомого майна за іншою особою на праві комунальної власності - Поворською туберкульозною лікарнею ВОТМПО.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, суб'єкт владних повноважень, відмовляючи позивачам у перенесенні з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису: номер запису 25 /б. 171/ в книзі: 1, реєстраційний номер майна 20180303, про право власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Поворською туберкульозною лікарнею ВОТМПО (форма власності комунальна, частка - 1/1), діяв протиправно, всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

До 01 січня 2013 року державну реєстрацію прав на нерухоме майно здійснювали комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації на підставі п.5 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», які в своїй діяльності керувалися Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке затверджено Наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07 лютого 2002 року.

П.1.2 вказаного положення передбачено, що державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, до 01 січня 2013 року органи БТІ здійснювали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно» від 04 липня 2012 року №5037-VI систему державної реєстрації речових прав на нерухоме майно було реформовано, а саме: повноваження з проведення реєстрації передані органам Державної реєстраційної служби України, а також нотаріусам.

Замість Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна створений єдиний реєстр - Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Вказані зміни набули чинності з 01 січня 2013 року.

На момент виникнення спірних правовідносин Реєстр прав власності на нерухоме майно не ведеться, органи Державної реєстраційної служби України та нотаріуси позбавлені права вносити або змінювати відомості в ньому. Замість цього реєстру почав діяти Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

П.1 Порядок використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 14 грудня 2012 року №1844/5 визначено процедуру використання та перенесення державним реєстратором прав на нерухоме майно записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.п. 6, 7 вказаного Порядку перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень. Державний реєстратор переносить до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об'єкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого об'єкта.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державні реєстратори мають право перенести відповідний запис про об'єкт нерухомого майна з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який вівся органами БТІ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому єдиною умовою для перенесення є чинність запису, а також можливість ідентифікувати об'єкт нерухомості.

В подальшому, керуючись ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року N 3502/5, державний реєстратор вправі скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо будинку за адресою: АДРЕСА_1 є чинним, оскільки до реєстру не вносилася відмітка про його скасування і жодний орган наразі не вправі вносити таку відмітку; ідентифікувати цей об'єкт нерухомості можливо, про що вказано відповідачем у рішенні про відмову у державній реєстрації від 30 квітня 2013 року №2110674 (а.с.8).

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Реєстраційна служба Ковельського міськрайонного управління юстиції, отримавши від ОСОБА_1 рішення Ковельського міськрайонного суду від 11 червня 2013 року, була зобов'язана з метою виконання судового рішення перенести запис щодо будинку з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на виконання рішення Ковельського міськрайонного суду від 11 червня 2013 року у справі №159/2794/13-ц.

Крім того, відсутність органу, уповноваженого на скасування записів в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а також створення замість цього реєстру нового - Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не може бути підставою для невиконання рішення Ковельського міськрайонного суду від 11 червня 2013 року у справі №159/2794/13-ц, яке з огляду на положення ст. 124 Конституції України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Європейський суд з прав людини зазначає, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Зокрема, у п. 40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", п. 19 Рішення Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2004 року у справі "Михайленки та інші проти України", Суд наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст.6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина "судового процесу" для цілей ст.6 (див. також рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 589498/00, п. 34).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що існування запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за Поворською туберкульозною лікарнею ВОТМПО унеможливлює реєстрацію за позивачами права спільної часткової власності на переданий шляхом безоплатної приватизації житловий будинок, чим порушується їх право, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року у справі № 803/149/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик