Справа № 757/38262/14-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
11 березня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кобаля М.І.,
суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційних скарг ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на постанову Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі Відповідач) у якому просив зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01.10.2013 року відповідно до довідки №13/182/171 від 09.10.2014 року.
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2015 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції.
Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справ матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.
Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут" (зараз - Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій) від 30.09.2013 року № 194 (по стройовій частині) позивача виключено зі списків особового складу інституту з 30.09.2013 року.
З 01.10.2013 року ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 p. № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі по тексту Закон № 2262-XII).
16.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про перерахунок розміру пенсійного забезпечення починаючи з 01.10.2013 року згідно із довідкою Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій від 09.10.2014 року № 13/182/171.
До вищезазначеної довідки включено щомісячну додаткову грошову винагороду, отримувану позивачем з квітня по серпень 2013 року включно в розмірі 20% та у вересні 2013 року - в розмірі 40% місячного грошового забезпечення.
Крім того, вказана довідка видана на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2014 року у справі № 826/3717/14, якою зобов`язано Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошової винагороди при звільненні з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди у розмірі 40%, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. № 889.
Вважаючи порушеними свої права та законні інтереси, позивач звернувся до суду за їх захистом з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку пенсія позивача підлягає перерахунку у зв`язку з неправильним обчисленням її розміру під час призначення, а не у зв`язку зі зміною розміру одного з видів грошового забезпечення або введенням нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення і премій.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, виходячи з наступного.
Згідно із ч.3 ст. 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад;
- оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" пенсії військовослужбовцям обчислюються із суми грошового забезпечення, що виплачується цим військовослужбовцям на день звільнення зі служби.
Таким чином, до грошового забезпечення для обчислення пенсії включаються лише ті додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер та виплачуються військовослужбовцям на день звільнення зі служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби надзвичайних ситуацій" (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 р. № 161) (далі по тексту Постанова № 889) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду різним категоріям військовослужбовців, зокрема підпунктом 2 пункту 1 постанови - військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 01.04.2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20%; з 01.09.2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40%; з 01.01.2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60%; з 01.04.2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80% місячного грошового забезпечення; з 01.07.2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Відповідно до п. 4 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 р. № 595 (далі по тексту - Інструкція), виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно.
Розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Отже, передбачена Постановою № 889 щомісячна додаткова грошова винагорода, яка виплачувалась позивачу з моменту її запровадження і до часу звільнення останнього з військової служби, мала постійний характер, оскільки її виплата була обов`язковою, проводилась щомісячно, а конкретний розмір встановлювався з урахуванням певних обставин.
Колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що вищезазначені обставини, які були встановлені під час розгляду даної справи відповідають нормам чинного законодавства, захищають права та законні інтереси ОСОБА_1 та не суперечать правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 15.10.2013 р. (№ 21-368а13) і від 15.07.2014 р. (№ 21-234а14), в яких колегія суддів дійшла висновку про тимчасовий характер щомісячної додаткової грошової винагороди.
Крім того, не заслуговують на увагу доводи відповідача про відсутність підстав для перерахунку позивачу пенсії в порядку ст. 63 Закону, оскільки в даному випадку пенсія підлягає перерахунку у зв`язку з неправильним обчисленням її розміру під час призначення, а не у зв`язку зі зміною розміру одного з видів грошового забезпечення або введенням нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення і премій.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі виданої довідки військового інституту від 09.10.2014 року № 13/182/171 є неправомірною, а тому доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є необґрунтованими та безпідставними.
Щодо доводів викладених в апеляційній скарзі позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановле них на цей випадок законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов`язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановленню істини у конкретній адміністративній справі.
Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.
Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.
Як свідчать матеріали справи, позивач звернулась до суду з даним позовом 19.12.2014 року, подавши цей позов більш ніж через шість місяців з моменту порушення, на його думку, прав, свобод та законних інтересів. Клопотання про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними позивачем до суду подано не було.
Крім того, отримуючи пенсію з 01.10.2013 року щомісяця, ОСОБА_1 мав знати про її неналежний розмір, який порушує його права та законні інтереси, проте, до суду з даним позовом звернувся лише 19.12.2014 року.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано залишив в частині позовні вимоги без розгляду, а тому апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.
Колегія суддів приходить до висновку, що інші доводи сторін не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Обставини, викладені в апеляційних скаргах, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а постанову окружного суду без змін.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 183-2 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення, а постанову Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2015 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.