Справа № 826/20955/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 січня 2015 року 13:48 № 826/20955/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Пасічнюк С.В.,

за участю сторін:

представник позивача - Кушнарьов Д.В.,

представник відповідача - Денисенко О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гамаюн» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гамаюн» (надалі - ТОВ «Компанія «Гамаюн», позивач) до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ДПІ у Подільському районі м. Києва, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.08.2014р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 124 017,00 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 31 004,00 грн.

Свої позовні вимоги ТОВ «Компанія «Гамаюн» обґрунтовує тим, що висновки акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає прийняте рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Під час здійснення господарських операцій контрагент позивача мав належну й необхідну цивільну правоздатність, чинну державну реєстрацію, реєстрацію платника податків та не був позбавлені прав та не мав обмежень укладати будь-які договори у відповідності з діючим законодавством України.

Крім того, позивач зазначає, що після отримання суми оплати ТОВ «УК Транссервіс» не повернуло направлені для підписання договори про надання послуг, не оформило відповідні документи, не виконало свої зобов'язання за договором, але і не повернуло перераховані кошти, а тому позивачем не надані первинні бухгалтерські документи, оскільки вони відсутні у позивача з причин, що він нього не залежать.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та запереченнях проти адміністративного позову.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

ТОВ «Компанія «Гамаюн» зареєстровано 08.06.2011р. Головним управлінням юстиції у м. Києві. Код суб'єкта господарювання за .

ТОВ «УК Транссервіс» взято на податковий облік в органах державної податкової служби за №40088 від 10.06.2011р. та перебуває на обліку в ДПІ у Подільському районі м. Києва.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 05.10.2011р. №200004238, виданого ДПІ у Подільському районі м. Києва, позивач зареєстрований платником ПДВ з 05.10.2011р.., індивідуальний податковий номер 68.

ДПІ у Подільському районі м. Києва на підставі п.п.78.1.11 ст.78 Податкового кодексу України, наказу від 14.07.2014р. № 821, постанови слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів у Київській області Баланюка Р.С. від 05.05.2014р. про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «Компанія «ГАМАЮН», проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Компанія «ГАМАЮН» з питань дотримання податкового законодавства по фінансово - господарських взаємовідносинах з ТОВ «УК Транссервіс» () за весь період діяльності.

За результатами перевірки складено Акт документальної позапланової виїзної перевірки від 25.07.2014p. №3895/26-56-22-03-09/37726414 (надалі - Акт перевірки).

Відповідно до висновків, наведених в Акті, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Компанія «Гамаюн»:

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 124 017,00 грн.

Висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що операції між позивачем та ТОВ «УК Транссервіс» є нереальними, а укладені договори є нікчемними, а отже ТОВ «Компанія «Гамаюн» протиправно віднесло до складу податкового кредиту та валових витрат підприємства суми за операціями із зазначеним контрагентом.

На підставі висновків, викладених у Акті перевірки, ДПІ у Подільському районі м. Києва винесено податкове повідомлення-рішення від 08.08.2014р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 124 017,00 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 31 004,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Компанія «ГАМАЮН» мало взаємовідносини з ТОВ «УК Транссервіс» () за період з 01.11.2011р. по 31.12.2011р.

В ході аналізу Додатків 5 «Розрахунок податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів» податковим органом встановлено, що ТОВ «Компанія «ГАМАЮН» задекларовано податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «УК Транссервіс» у розмірі 124 017 грн., у тому числі по періодах: листопад 2011 року - 29 417 грн.; грудень 2011 року - 94 600 грн.

Позивач ні під час перевірки, ні безпосередньо до суду не надав первинну документацію щодо взаємовідносин із ТОВ «УК Транссервіс».

До перевірки надано виписку по рахунку №4 згідно якої встановлено, що ТОВ «Компанія «ГАМАЮН» на користь ТОВ «УК Транссервіс» перераховано кошти.

Із даної виписки вбачається, що між позивачем та ТОВ «УК Транссервіс» укладено договори № 09-11 від 15.08.2011р. про транспортно-експедиційне обслуговування; № 10-11 від 15.08.2011р. про послуги із збирання меблевої продукції, введення в експлуатацію обладнання.

З цього приводу позивач зазначає, що після отримання суми оплати ТОВ «УК Транссервіс» не повернуло направлені для підписання договори про надання послуг, не оформило відповідні документи, не виконало свої зобов'язання за договором, але і не повернуло перераховані кошти, а тому позивачем не надані первинні бухгалтерські документи, оскільки вони відсутні у позивача з причин, що він нього не залежать.

Окрім того, позивач стверджує, що ним у відповідності до ст.. 6 ГК України направлено ТОВ «УК Транссервіс» претензії, які залишились без відповіді та задоволення. В зв'язку із зазначеним, позивачем в межах строку позовної давності вирішується питання про звернення до суду із позовною заявою про стягнення з ТОВ «УК Транссервіс» заборгованості.

В той же час, позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження направлення претензій на адресу ТОВ «УК Транссервіс» та доказів звернення до суду щодо стягнення з ТОВ «УК Транссервіс» перерахованих коштів.

Поряд з тим, як встановлено податковим органом під час перевірки, ТОВ «Компанія «ГАМАЮН» на адресу ТОВ «УК Транссервіс» направлено однотипні претензії від 03.01.2014 № 578-К; від 03.01.2014 № 748-К; від 03.01.2014 № 803-К; від 03.01.2014 № 801-К; від 03.01.2014 № 802-К.

З вказаних претензій вбачається, що між ТОВ «Компанія «ГАМАЮН» та ТОВ «УК Транссервіс» йшли перемовини щодо укладання договорів № 09-11 від 15.08.2011р про транспортно-експедиційне обслуговування та №1 0-11 про надання послуг із збирання меблів від 15.08.2011р., проте, дані договори підписані не були, оскільки сторони не дійшли згоди щодо основних умов договорів.

З огляду на таке, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Окрім того, необхідно зазначити, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 26.09.2006р. правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до Листа від 02.06.2011р. встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з'ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Відповідно до ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, законодавцем визначено підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених Податковим кодексом України та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.

В той же час, як встановлено судом та не заперечується самим позивачем, останній без укладення договорів із ТОВ «УК Транссервіс», без належного оформлення первинної бухгалтерської документації сформовано податковий кредит за рахунок ТОВ «УК Транссервіс».

Окрім того, відповідачем отримано постанову про призначення документальної позапланової перевірки слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ Міндоходіва у Київській області Баланюка Р.С. від 05.05.2014р.№ 13-14/07/10-36-09-00-01, згідно якої встановлено наступне.

Упровадженні слідчого управління ФР ГУ Міндоходів у Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000009 за фактом фіктивного підприємництва TOB «УК Транссервіс» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що громадянин України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України є засновником суб'єкту підприємницької діяльності - юридичної особи: ТОВ «УК Транссервіс». Незважаючи на те, що вказане товариство зареєстровано в державних органах влади як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, ОСОБА_4, взяв участь у його створенні не з метою здійснення господарської діяльності, передбаченої Статутом товариства, а з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.

Так, в лютому 2011 року ОСОБА_4, вступив в попередню змову з невстановленими слідством особами, з метою створення та реєстрації за матеріальну винагороду суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи TOB «УК Транссервіс» на своє ім'я в органах державної влади, без наміру в подальшому здійснювати статутну господарську діяльність та з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.

Будучи допитаним директор TOB «УК Транссервіс» ОСОБА_4 показав, що підприємство зареєстрував на своє ім'я за винагороду, товарів (робіт, послуг) в адресу будь-яких суб'єктів господарювання не поставляв (не виконував) та розрахунковими рахунками TOB «УК Транссервіс» не розпоряджався.

Матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у створенні фіктивного підприємництва TOB «УК Транссервіс» (), 21.03.2014р. направлено до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Києво-Святошинським районним судом Київської області 29.04.2014р. прийнято рішення №1-КП-369/141/14, згідно якого ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 205 КК України.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком податкового органу, що ТОВ «УК Транссервіс» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам, в даному випадку ТОВ «Компанія «ГАМАЮН».

З вищезазначених фактів, вбачається, що фінансово-господарська діяльність контрагента позивача здійснюється поза межами правового поля, що, у свою чергу, свідчить про ненабуття належним чином цивільної право дієздатності, фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ «Компанія «ГАМАЮН» та ТОВ «УК Транссервіс» є фіктивними правочинами, та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами (ст. 234 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, суд погоджується із висновком податкового органу, що взаємовідносини позивача з ТОВ «УК Транссервіс» здійснені без мети реального настання правових наслідків, лише з метою заниження об'єкту оподаткування та сприяння в ухиленні від сплати податків, оскільки наслідком діяльності ТОВ «УК Транссервіс» є виключно формування податкового кредиту на адресу підприємств-вигодонабувачів.

Несплачений ТОВ «Компанія «ГАМАЮН» податок на додану вартість внаслідок безпідставного формування податкового кредиту є дохідною частиною державного бюджету, власністю держави.

Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає, що ДПІ у Подільському районі м. Києва доведено, що зміст зазначених правочинів не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відтак, збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 124 017,,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 31 004,00 грн. здійснено відповідачем обґрунтовано, що свідчить про те, що податкове повідомлення-рішення від 08.08.2014р. № винесене відповідачем правомірно, у межах повноважень, наданих відповідачу законодавством України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

При цьому, згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Так, ставки сплати судового збору встановлено ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої за подання до адміністративного суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Оскільки сума майнових вимог, з якими позивач звернувся до суду, складає 155 021,00 грн., то ставка судового збору у відповідності до зазначеної норми становить 3 100,42 грн.

Відповідно до платіжного доручення позивач сплатив судовий збір у розмірі 310,05 грн.

Враховуючи, результат розгляду адміністративної справи в частині майнових вимог та вищезазначені правові норми, з позивача підлягає стягненню на користь Державного бюджету решта суми судового збору в розмірі 2 789,92 грн.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ГАМАЮН» відмовити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ГАМАЮН» () судовий збір у розмірі 2 789,92 грн. на р/р: 4007, отримувач коштів УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 03.02.2015 р.

Суддя В.П. Шулежко