Справа № 808/4853/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2015 рокусправа № 808/4853/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Фірсіка Д.Ю..

за участю:

представника відповідача: Кузьміна В.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року у справі №808/4853/14 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Запорізького комунального підприємства міського електричного транспорту «Запоріжелектротранс» про стягнення адміністративно - господарських санкцій, -

в с т а н о в и в :

28 липня 2014 року Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просило стягнути з Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» на користь Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно - господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2013 році у сумі 254 960, 67 грн..

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що несплата адміністративно-господарських санкцій та пені завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити інвалідам необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя. Отже, адміністративно - господарські санкції та пеня за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2013 році у сумі 254 960, 67 грн. підлягають затягненню з позивача в рахунок відповідача.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Запорізьке обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та винести нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у повному обсязі було виконано покладені на нього законодавством обов'язки щодо працевлаштування інвалідів, дотримано існуючі правила здійснення господарської діяльності щодо забезпечення працевлаштування інвалідів та вжито необхідних та достатніх заходів, спрямованих на забезпечення працевлаштування інвалідів та створення робочих місць для осіб даної категорії, також відповідачем на виконання вимог закону подавались до районного центру зайнятості звіти про наявність вакантних місць форми 3-ПН.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда

За змістом статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон) для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Відповідач створив у відповідності до нормативу місця для працевлаштування інвалідів на підприємстві у кількості 60 посад, із яких 53 були зайняті інвалідами, а 7 посад залишались незайнятими.

Тобто, в даному випадку, відповідачем було виконано вимоги приписів Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", щодо створення нормативу робочих місць для інвалідів.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону України "Про зайнятість населення" підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Частиною 3 статті 181 Закону встановлено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, приписами чинного законодавства встановлено, що до обов'язків підприємства пов'язаних з працевлаштуванням інвалідів входить не тільки створення робочих місць для інвалідів, але і інформування держави про наявність таких місць шляхом подання щорічної звітності до Фонду соціального захисту інвалідів та щомісячної звітності до районного центру зайнятості.

В свою чергу, частиною 1 статті 20 Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, року сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати навідповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється відповідно до Закону, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Водночас, частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком або збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 05.02.2014 року відповідачем було подано до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік, в якому відповідачем було самостійно визначено, що на підприємстві у 2013 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 1498 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 53 особи, загальна кількість місць створених відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» становить 60 одиниць.

Як вже зазначалось, чинним законодавством встановлено, що до обов'язків підприємств відноситься інформування районних центрів зайнятості про наявність вакантних робочих місць для інвалідів шляхом надання відповідних звітів щомісячно.

Крім того, підприємства роботодавці мають вживати всіх залежних від них дій для створення робочих місць для інвалідів та створення умов для зайняття вакантних посад інвалідами у відповідності до визначеного нормативу.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідачем подавались до районного центру зайнятості про наявність вакантних посад для інвалідів, шляхом подання звіту форми 3-ПН із зазначенням кількості вакантних посад для інвалідів та спеціальності.(а.с.117 - 136)

Також, судом першої інстанції встановлено, що відповідач звертався до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, Хортицького, Шевченківського, Орджонікідзевського, Жовтневого районних товариств інвалідів, Запорізького обласного конгресу інвалідів, Запорізької міської асоціації батьків дітей-інвалідів та інвалідів з дитинства «Надія», Товариства інвалідів «Барвос», Запорізького обласного товариства батьків дітей-інвалідів та інвалідів, Товариства сімей інвалідів «Луг», Громадської організації інвалідів Комунарського району "Реабін-Січ" з пропозиціями про співробітництво для працевлаштування інвалідів та відповідною інформацією про наявність вільних вакантних місць та умови праці (а.с.24-35).

Відповідно до листів Південного центру зайнятості м. Запоріжжя, у 2013 році відповідачу не було направлено осіб з обмеженими фізичними можливостями, а також, що основний склад інвалідів, які перебувають на обліку як безробітні мають суттєві обмеження щодо працездатності на посаду "кондуктор громадського транспорту". Крім того зазначив, що відповідач щомісячно надає до Південного районного центру зайнятості інформацію про наявність на підприємстві вакансій для працевлаштування інвалідів, а також постійно приймає участь у ярмарках вакансій (а.с. 23).

Також, відповідачем 05.08.2002 була затверджена "Інструкція про робоче місце інваліда на підприємстві "Запоріжелектротранс" з встановленим переліком робочих місць на підприємстві, які по умовам праці та з урахуванням фізичних здібностей інваліда можуть бути використані для його працевлаштування (а.с. 146-147).

Колективний договір відповідача передбачає заходи щодо пошуку та працевлаштування інвалідів на підприємстві. Відповідно до п. 2.7 Колективного договору адміністрація забезпечує першочергове працевлаштування на вакантні посади інвалідів робочих груп, а також своєчасно інформувати про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів центри зайнятості та органи влади. В свою чергу, профспілка підприємства веде в громадських організаціях інвалідів роботу щодо залучення інвалідів робочих груп до працевлаштування на підприємстві (а.с. 139-141).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач самостійно виготовлював та розміщував у салонах трамваїв та тролейбусів запрошення щодо працевлаштування інвалідів (а.с. 142-145).

Таким чином, відповідач у 2013 році здійснив всіх залежних від нього заходів по працевлаштуванню інвалідів на створені ним вакантні робочі місця, шляхом надання обов'язкової щомісячної звітності до районного центру зайнятості, що свідчить про відсутність протиправного характеру в його діях та вказує на відсутність підстав для накладення адміністративно-господарських санкцій та пені.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність законних підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій та пені, заявлених позивачем.

У зв'язку з зазначеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року у справі №808/4853/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко