Справа № 802/5020/13-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2015 м. Київ К/800/32360/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С. , Швець В.В. , розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2014р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.05.2014р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасника бойових дій при Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасника бойових дій при Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області з вимогами про визнання його учасником бойових дій.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2014р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.05.2014р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2014р. залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Азейбарджанська ССР, де позивач виконував завдання в умовах надзвичайного стану та під час збройних конфліктів, не включена до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України" від 08.02.1994р. №63, тому рішення відповідача про відмову у визнанні його учасником бойових дій є обґрунтованим.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки судами помилково застосовано норми чинного законодавства.

Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні клопотання осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 у 1989 році проходив службу у Львівському пожежно-технічному училищі МВС СРСР і в період з 21.02.1989р. по 29.04.1989р. знаходився у відрядженні у Закавказькому регіоні в складі зведеного батальйону Львівського пожежно-технічного училища МВС СРСР, де виконував завдання МВС СРСР по охороні громадського порядку.

18.09.2013р. позивач подав заяву до УМВС України у Вінницькій області про визнання його учасником бойових дій.

18.10.2013р. позивачу відмовлено у визнанні його учасником бойових дій, оскільки в Переліку держав, в яких велися бойові дії, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1999р. №63, немає території держави та періодів зазначених військовослужбовцем, а інших доказів, які б підтверджували факт участі в бойових діях, позивачем не надано.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII, учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього СРСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього СРСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік таких держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 08.02.1994р. №63 затверджено Перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території (Перелік).

У вказаному Переліку республіки Закавказького регіону, до яких також відноситься Азейбарджанська ССР, відсутні.

Даючи оцінку спірним відносинам, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з того, що позивач виконував спеціальні завдання по охороні громадського порядку, а не брав участь у бойових діях та не забезпечував бойову діяльність військ, і проходив службу у тимчасовому зведеному батальйоні на території однієї з республік колишнього Радянського Союзу, тому відсутні обґрунтовані підстави для задоволення позову.

Також суди правильно дійшли висновку про необґрунтованість посилань позивача на п. 6 примітки Переліку в частині "інші країни з грудня 1979 року", оскільки вона поширюється лише на військових фахівців, які направлялися Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР в країни, на території яких велися бойові дії. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зокрема органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні законні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14.03.2014р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.05.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановлених статтями 237-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя - доповідач В.М. Кочан

судді

Пасічник С.С.

Швець В.В.