Справа № 826/19239/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2015 року м. Київ К/800/16084/14

02 лютого 2015 року Справа №826/19239/13-а

К/800/16084/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді: Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
за участю секретаря:Руденко А.М.,
за участю представників
позивача:Дяків Г.М.,
відповідача:Української Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.01.2014 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 р.

у справі №826/19239/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (далі-позивач) звернулось з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників (далі-відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.01.2014 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 р., позовні вимоги задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 09.09.2013 р. №, від 09.09.2013 р. №, від 09.09.2013 р. №, від 09.09.2013 р. №, присуджено на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 458,80 грн., направлені на асигнування діяльності відповідача, зобов'язано відповідний підрозділ Державної казначейської служби України стягнути решту суми судового збору у розмірі у розмірі 4129,20 грн. із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунків відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Вважаючи, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач надіслав на адресу суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких проти вимог останньої заперечує та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідачем також заявлено клопотання про заміну сторони правонаступником у зв'язку зі зміною найменування на Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Відповідно до ст. 55 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене та надані докази перейменування відповідача, судова колегія вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що у період з 28.05.2012 р. по 12.08.2013 р. на підставі наказів №178 від 22.06.2012 р., №342 від 13.08.2012 р., №414 від 29.08.2012 р., №467 від 07.2012 р., №562 від 26.09.2012 р.; №297 від 08.08.2013 р., направлень №33-45 від 28.05.2012 р. та повідомлення про проведення планової виїзної перевірки №1/10/41-255 від 14.05.2012 р., згідно із п.1 та п.2 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», а також відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, була проведена планової виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 р. по 31.03.2012 р.

За результатами вказаної перевірки був складений акт від 21.08.2013 р. №1016/41-20/00135390 «Про результати планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 р. по 31.03.2012 р.», у якому зазначено про допущені порушення позивачем, зокрема:

пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.138.1 п.138.2 ст.138, п.139.1.9 п.139.1 ст.139, пп.153.2.1 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 11 325 744,00 грн.;

пп.7.4.1 та пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 15 631 395,00 грн.;

пп.271.1.1 п.271.1 ст.271, ст.272 Податкового кодексу України, внаслідок чого (Качанівським газопереробним заводом ПАТ «Укрнафта») занижено податкове зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності на загальну суму 192 095,45 грн.;

ст.320 Податкового кодексу України, внаслідок чого (УАС ПАТ «Укрнафта») занижено збір за використання радіочастотного ресурсу України, яке виникло у зв'язку з невірним застосуванням ставки збору на загальну суму 233,11 грн.;

п.257.1 ст.257 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податкових зобов'язань по рентній платі за видобуток вуглеводної сировини (нафти) на загальну суму 145 627 463,24 грн. за період з 01.01.2011 р. по 31.03.2012 р.

На підставі встановлених порушень контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення від 09.09.2013 р.:

форма «Р» № - яким збільшено суму грошового зобов'язання за податком на прибуток підприємств у розмірі 2 619 143,25 грн. (за основним платежем - 2 422 405,00 грн., штрафні санкції - 196 738,25 грн.);

форма «Р» № - яким збільшено суму грошового зобов'язання за податком на прибуток підприємств у розмірі 11 464 227,50 грн. (за основним платежем - 11 028 106,00 грн., штрафні санкції - 436 121,50 грн.);

форма «Р» № - яким збільшено суму грошового зобов'язання за податком на ПДВ у розмірі 19 596 106,00 грн. (за основним платежем - 15 290 443,00 грн., штрафні санкції - 4 305 663,00 грн.);

форма «Р» № - яким збільшено суму грошового зобов'язання за орендну плату з юридичних осіб у розмірі 288 143,17 грн. (за основним платежем - 192 095,45 грн., штрафні санкції - 96 047,72 грн.);

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши наведені сторонами доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновків, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

1 . Податкове повідомлення-рішення від 09.09.2013 р. №

Зі встановлених у справі обставин вбачається, що за результатами проведеної перевірки, податковий орган, керуючись п.39.5 ст.39 Податкового кодексу України, дійшов висновків, що за взаємовідносинам між позивачем та його контрагентами Hetterington Group LTD (Британські Віргінські острови), Hetterington Group LTD., Road Town, Tortola, BVI, компанією «Glowston Products LTD», Беліз та компанією «Locken Corporation», Беліз позивачем за період з 01.04.2010 р. по 31.03.2011 р. занижено дохід на загальну суму 1 607 672,00 грн., а за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2012 р. - 10 006 872,00 грн. у зв'язку із здійсненням експортних поставок за цінами нижчими за звичайні.

При цьому, з акту перевірки вбачається, що інформацію про ціну, яку податковий орган вважає звичайною, отримано з відповідей ДПС України на спеціальні запити Окружної ДПС - ЦО з обслуговування ВПП ДПС про отримання інформації з-за кордону.

Відповідач, посилаючись на лист ДПС України №1016/7/12-0327ДСК від 21.08.2012 р., вважає, що позивач здійснював продаж соняшникової олії Hetterington Group LTD (Британські Віргінські острови) за заниженими цінами (за 1 мт) в розмірі 955 дол. США за Контрактом №35/1139-МТР, тоді як звичайна ціна згідно інформації від Державного податкового комітету Республіки Узбекистан становить 1788 дол. США. У той же час, посилаючись на лист ДПС України №14199/0/71-12/12-01-01-0217 від 06.08.2013 р., стверджує, що за укладеним Контрактом №35/156/4-1/17-МТР з Hetterington Group LTD., Road Town, Tortola, BVI позивач продавав соняшникову олію за ціною (за 1 мт) розміром 975 дол. США, що є заниженою ціною згідно інформації від компетентного органу Китайської народної демократичної республіки.

Керуючись отриманими листами від ДПС України із запитуваною інформацією з метою підтвердження фактичного отримання товару та цін при його розмитненні, відповідач прийшов до висновків, що позивач згідно укладених Контрактів з компанією «Glowston Products LTD», Беліз здійснював продаж феросиліцію за заниженими цінами.

Посилаючись на лист ДПС України №8245/0/71-12/12-2017 від 08.11.2012 р., відповідачем зазначено, що позивач за Контрактом №3/2011/35/4-МТР здійснював продаж феросиліконмарганцю компанії «Locken Corporation», Беліз за заниженою ціною (за 1 мт) у розмірі 850 дол. США, тоді як звичайна ціна згідно інформації від Головної державної податкової служби Туркменістану становить 1950 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги у зазначеній частині, суди попередніх інстанцій виходили з того, що в акті перевірки відсутні будь-які обґрунтування того, що ціна на товар, визначена сторонами договорів, не є звичайною ціною.

Судова колегія вважає такі висновки судових інстанцій цілком обґрунтованими з огляду на таке.

Так, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу.

У той же час, згідно Розділу XIX Прикінцевих положень Податкового кодексу України ст. 39 Кодексу набрала чинності з 01.01.2013 року, п. 8 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень передбачено, що до 01.01.2013 року для визначення звичайної ціни застосовується п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». З врахуванням викладеного ст. 39 Кодексу, на яку посилається відповідач, не може бути застосована до спірних правовідносин, які мали місце у період з 01.04.2010 р. по 31.03.2012 р.

Відповідно до пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у разі якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Положеннями пп. 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Приписами пп. 1.20.8 п. 1.20 названої статті визначено, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної покладено на податковий орган.

Таким чином, обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», покладається на податковий орган у встановленому порядку. Прим цьому, для визначення звичайної ціни використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки відсутні будь-які обґрунтування того, що ціна на товар, визначена сторонами договорів, не є звичайною ціною.

Судами попередніх інстанцій було цілком обґрунтовано зазначено, що податковим органом не досліджувався ринок ідентичних (однорідних) товарів (соняшникової олії, феросиліцію ФС 75, феросиліцію ФС 65 та феросиліконмарганцю) на найближчій стосовно позивача території, тоді як відповіді на запитувану інформацію з-за кордону, які податковий орган використав при визначенні звичайної ціни товару за укладеними позивачем експортними контрактами, не є офіційним джерелом інформації.

Як і не доведено податковою інспекцією ідентичність (однорідність) товару. Зокрема, судами зазначалось, що згідно укладених Контрактів з компанією «Glowston Products LTD», Беліз, позивач здійснював продаж феросиліцію маркою ФС75 у різні періоди, а саме: за Контрактом №190/2010/49-МТР 35/ у 2010 р., а за Контрактом №80/2012/34/284-МТР/ у 2012 р., тоді як відповідачем використана шляхом співставлення інформації про ціни від Міністерства з податків Азербайджанської Республіки у 2012 р. про феросиліцій марки ФС75-4.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновками попередніх судових інстанцій щодо недоведеності відповідачем своїх доводів про заниження позивачем за період з 01.04.2010 р. по 31.03.2012 р. доходів у зв'язку із здійсненням експортних поставок за цінами нижчими за звичайні

2. Податкові повідомлення-рішення від 09.09.2013 р. № та №

Як свідчать матеріали справи, за період з 01.04.2010 р. по 31.03.2011 р. позивачем задекларовано скориговані валові витрати у сумі 35 705 893 919,00 грн.

Так, перевіркою було встановлено, що між ПАТ «Укрнафта» (Покупець) та ТОВ «Веллтоп» (Постачальник) були укладені договори поставки, згідно яких постачальник прийняв на себе зобов'язання поставляти і передавати у власність покупцеві, а покупець - прийняти та оплатити зернові чи/або олійні культури, чи/або продукти їх переробки (товар) в асортименті та у кількості, передбачених у Специфікаціях, які є невід'ємними частинами таких Договорів.

В п.1.3 та п.4.2 укладених між позивачем та ТОВ «Веллтоп» Договорів поставки зазначено, що поставка товару виконується партіями (частинами) у кількості, яка вказана в актах приймання-передачі. Оплата поставленої партії товару проводиться протягом 90 днів з моменту підписання сторонами актів приймання-передачі товару.

На виконання зазначених вимог, сторонами були підписані акти приймання-передачі товару.

Придбаний у ТОВ «Веллтоп» товар було продано на експорт комісіонером (ТОВ «Югекотоп») відповідно до договору комісії №17/05/2010-К від 17.05.2010 р. (з додатками), який надано до матеріалів справи.

Крім того, у перевіряємий період відповідачем було встановлено укладення між ВАТ «Укрнафта» (Комітент) та ПП «А-Ліра» (Комісіонер) договору комісії №17/05 від 17.05.2010 р.

Під час перевірки відповідачем було встановлено також взаємовідносини позивача із іншими учасниками без укладення письмових договорів щодо купівлі канцелярських товарів: ТОВ «Аватар-Буд» та ТОВ «Різано Трейд».

В якості доказів реальності господарських операцій із ТОВ «Аватар-Буд» позивачем були надані видаткові накладні на загальну суму 462 883,84 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявна видаткова накладна, виписана ТОВ «Різано Трейд» на суму 20 520,00 грн.

Зазначеними накладними оформлювалась передача на користь позивача картриджів, пакетів, бланків, папок, інших канцелярських товарів на підставі виданих ним довіреностей.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що за результатами проведення вказаних операцій, контрагентами позивача були виписані податкові накладні. При цьому, факт перерахування коштів позивачем за придбаний товар у ТОВ «Аватар-Буд» та ТОВ «Різано Трейд» підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками та платіжними дорученнями.

Зі встановлених у справі обставин також вбачається, що за перевіряємий період з 01.04.2010 р. по 30.04.2011 р. позивачу були виписані податкові накладні відповідно до укладених Договорів та рахунків-фактур, долучені до матеріалів справи.

У період з 01.04.2011 р. по 31.12.2011 р. позивачем задекларовано витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у сумі 21 902 391 703, 00 грн.

Перевіркою встановлено, що позивачем (Замовник) з ПП «Томас & Сімонова» (Продавець) укладено договір №15/356/600-Р від 22.04.2010 р. щодо визначення ринкової вартості газових свердловин станом на 01.03.2010 р., що належать Замовнику у кількості 209 шт. При цьому, до вказаного Договору сторонами була підписана Додаткова угода №1-2010 від 18.05.2010 р. про надання наступних послуг: п.1.1.1 - визначення ринкової вартості свердловин, загальна вартість послуг - 100 000,00 грн. (ПДВ - 166 666,67 грн.); п.1.1.2 - визначення справедливої вартості основних засобів позивача для цілей фінансової звітності, яка складається відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку, загальна вартість послуг - 2 000 000,00 грн.

Виконання умов Договору №15/356/600-Р підтверджується наданими судам: актом здачі-прийомки робіт від 31.03.2011 р. на суму 1 000 000,00 грн., та актом здачі-прийомки робіт щодо визначення справедливої вартості від 28.09.2011 р. на суму 1 000 000,00 грн.

Поряд із цим, між позивачем (Покупець) та ТОВ «Буд-Комплект Поділля» (Продавець) був укладений договір купівлі-продажу №20/117-МТР від 08.02.2011 р. Також, сторонами було підписано Додаток від 08.02.2011 р. до вказаного Договору, де зазначено: товар (пропант керамічний фракції) - кількістю 61 тн, на загальну вартість 1 194 258,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 199,043 грн.). Умови поставки DDP - склад вантажоотримувача.

Оплата за товар відповідно до Договору №20/117-МТР та додатку до нього здійснювалась із застосуванням безвідкличного покритого акредитиву. Наданими позивачем виписками із банківських рахунків підтверджується списання коштів на користь ТОВ «Буд-Комплект Поділля» у сумі 1 194 258,00 грн. як оплата за договором №20/117-МТР.

Також, на підтвердження отримання придбаного товару відповідно до Договору №20/117-МТР позивачем надано судам акт приймання-передачі продукції за кількістю та якістю №59 від 11.04.2011 р. та акт приймання-передачі №3 від 11.04.2011 р.

Як вбачається з матеріалів справи, контрагентами позивача за перевіряємий період з були виписані податкові накладні відповідно до укладених Договорів, а саме:

до Договору №15/356/600-Р: №6 від 28.09.2011 р. на суму 1 000 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 166 666,67 грн.); №4 від 31.03.2011 р. на суму 1 000 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 166 666,67 грн.);

до Договору №20/117-МТР: №1 від 11.04.2011 р. на суму 1 194 258,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 199 043,00 грн.).

За період з 01.01.2012 р. по 31.03.2012 р. позивачем задекларовано витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у сумі 6 615 754 504, 00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, у перевіреному періоді між позивачем (Покупець) та контрагентами (Продавці) укладено ряд наступних договорів купівлі-продажу, згідно яких Продавець передає, а Покупець приймає і оплачує товар: ПП «Ольяна»: Договір №679-МТР від 28.12.2011 р.; ТОВ «Энергосвет» було укладено договори купівлі-продажу від 15.02.2012 р. №91-МТР; ТОВ «Панда-1» (ТОВ «Хамблтон») укладено договір №300-мтр від 14.12.2011 р.; ТОВ «Альфакласс» укладено договір №1196-МТР від 19.10.2011 р.; ТОВ «Торговельний Будинок «Молдавкабель» укладено договір №20/428-МТР від 29.04.2011 р.

Згідно із п.2.2 та п.3.2 вказаних Договорів датою поставки товару вважається дата підписання акту прийому-передачі товару. На підтвердження виконання вказаних вимог, в матеріалах справи наявні акти приймання товарів за кількістю та якістю, а саме: до укладених Договорів з ПП «Ольяна» - акт від 22.03.2012 р.; акт від 10.12.2012 р.; акт від 05.04.2012 р.; до Договору з №1196-МТР - акт від 17.01.2012 р., акт приймання за кількістю та якістю №3 від 16.01.2012 р.

Відповідно до п.2.4 (ПП «Ольяна», ТОВ «Панда-1», ТОВ «Энергосвет») та п.3.4.1 (ТОВ «Альфакласс», ТОВ «Торговельний Будинок «Молдавкабель») укладених Договорів Продавець надає на адресу Покупця такі товаросупроводжувальні документи: рахунок-фактура, сертифікат якості виробника, накладну з переліком Товару, сертифікат відповідності виробника, податкову накладну, видаткову накладну.

На підтвердження виконання вимог укладених Договорів позивачем було надано судам попередніх інстанцій документи, як то - видаткові накладні, рахунки-фактури, платіжні доручення, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою було також встановлено укладення між позивачем (Замовник) та Науково-технічний центр «Промсермет» (Підрядник) договору №768 від 12.12.2011 р. на виконання топографо-геодезичних робіт (надалі - Договір №768), згідно якого Підрядник бере на себе зобов'язання по виконанню топографо-геодезичних робіт для РП розміщення модулів СГЗ-10 на дев'яти АЗС ПАТ «Укрнафта», розташованих у м. Харків та Харківській області, а Замовник зобов'язується прийняти належним чином виконаний результат таких робіт і сплатити Підрядникові їх вартість, що становить 72702,00 грн.

Згідно умов п.2.2 Договору №768 приймання робіт здійснюється актом приймання-передачі виконаних робіт, на вимог виконання яких сторонами був підписаний відповідний акт від 26.01.2012 р. щодо перерахування вартість авансу у розмірі 36 351,00 грн.

Оплата Позивачем здійснювалась шляхом перерахування виконавцю за договором попередньої оплати у розмір 50 % ціни договору та шляхом здійснення доплати після виконання робіт. Здійснення оплати за договором №768 підтверджується платіжними дорученнями №37 від 12.01.2012 р., №471 від 03.03.2012 р.

Поряд із цим, під час перевірки відповідачем було встановлено взаємовідносини у період з 01.01.2012 р. по 31.03.2012 р. між позивачем та ТОВ «Альтаір Альфа Плюс» без укладення письмових договорів відповідно до рахунку-фактури №СФ-0001862 від 01.02.2012 р. щодо купівлі позивачем проволоки у кількості 50 т вартістю 479,00 грн. без ПДВ, ПДВ - 95,80 грн., загальна сума 574,80 грн.

Водночас, позивачем була надана до суду виписана ТОВ «Альтаір Альфа Плюс» видаткова накладна №РН-0001235 від 04.04.2012 р. Факт проведення оплати за придбаний товар, відповідачем не заперечується та підтверджується платіжним дорученням №559 від 06.03.2012 р.

У перевірений період з 01.04.2011 р. по 31.03.2012 р. за укладеними правочинами з контрагентами позивачем були отримані податкові накладні, наявні у матеріалах справи.

Зі встановлених у справі обставин також вбачається, що між ТОВ «Ріаліз Ойл» (Продавець) та позивачем (Покупець) було укладено ряд договорів, предметом яких є купівля-продаж нафтопродуктів на умовах DDP - АЗС ПАТ «Укрнафта», асортимент, кількість, ціна, вартість товару визначається в додатках до договорів.

Так, на виконання умов укладених Договорів, позивачем надано судам акти приймання-передачі нафтопродуктів, а саме: акт №2 від 31.01.2012 р. (до Договору №168 від 30.12.2011 р.); акт №1 від 31.01.2012 р. (до Договору №170); акт №1 від 31.01.2012 р. (до Договору №171); акт №1 від 31.01.2012 р. (до Договору №166); акт №1 від 31.01.2012 р. (до Договору №177); акт №1 від 31.01.2012 р. (до Договору №175); акт №3 від 31.01.2012 р. (до Договору №175); акт №2 від 31.01.2012 р. (до Договору №175).

Як вбачається із змісту зазначених актів приймання-передачі, ними оформлено передачу ТОВ «Ріаліз Ойл» позивачу нафтопродуктів, у т. ч. бензину А-95-І-С1, протягом січня 2012 р.

Крім того, ТОВ «Реаліз Ойл» виписано позивачу податкові накладні: №402 від 31.01.2012 р., №401 від 31.01.2012 р., №417 від 31.01.2012 р., №412 від 31.01.2012 р., №398 від 31.01.2012 р., №411 від 31.01.2012 р., №419 від 31.01.2012 р., №415 від 31.01.2012 р., видача яких здійснювалась за фактом постачання нафтопродуктів, зокрема бензину А-95-І-С1, у січні 2012 року.

В аналогічний спосіб позивач підтверджує отримання ним нафтопродуктів, зокрема бензину А-95-І-С1, постачання яких здійснювалось ТОВ «Ріаліз Ойл», і у лютому та березні 2012 р. До матеріалів справи залучено акти приймання-передачі нафтопродуктів, зокрема, бензину А-95-І-С1, протягом лютого-березня 2012 р.; реєстри товарно-транспортних накладних, податкові накладні.

Загалом, відповідно до матеріалів справи протягом січня-березня 2012 р. позивачем було придбано бензину А-95-І-С1 у кількості 3504,226 т загальною вартістю 47 507 844,98 грн., (у т. ч. ПДВ 7 917 974,14 грн.).

Позивачем надано також виписки з банківських рахунків та платіжні доручення, якими підтверджується здійснення оплати за нафтопродукти, поставка яких здійснювалась відповідно до договорів та первинних документів, зазначених вище.

В Акті перевірки зафіксовані, серед інших, взаємовідносин позивача з БВП «Строітель - Плюс», згідно яких БВП «Строітель-Плюс» надав послуги для ПАТ «Укрнафта» відповідно до актів здачі-прийняття робіт. У той же час, відповідач не ідентифікує господарських договорів, на підставі яких БВП «Строітель-Плюс» виконувались ремонтні роботи.

Поряд із цим, в акті перевірки відповідач зазначає, що у ході її проведення встановлено, що КП «Альянс» (Виконавець) надав послуги позивачу (Замовник), фактичне здійснення оплати за які підтверджується зазначеними в акті банківськими виписками.

З метою підтвердження реального характеру правовідносин між позивачем та КП «Альянс» у періоді, що перевірявся, позивач надав судам наступні укладені договори між ними, предметом яких сторони визначили здійснення технічного обслуговування засобів пожежної сигналізації на 16 АЗС позивача а саме: Договір №1261 від 30.09.2008 р. (надалі - Договір №1261), Договір №415 від 11.04.2011 р. (надалі - Договір №415), Договір №900 від 19.10.2011 р. (надалі - Договір №900), Договір №1341 від 02.11.2011 р. (надалі - Договір №1314).

Надання послуг за укладеними з КП «Альянс» Договорами послуг підтверджується наступними первинними документами, як то - договори, акти здачі, платіжні доручення, податкові накладні, наявні у матеріалах справи.

Позивачем до матеріалів справи надано укладений із ЗАТ «Дрогобицький завод газової апаратури» договір купівлі-продажу №10/448-МТР від 18.05.2010 р. та договір купівлі-продажу №10/449а-МТР від 17.05.2010 р.

На виконання вимог за вказаними Договорами надано: видаткова накладна №РН-0000015 від 30.06.2011 р., податкова накладна №3 від 09.06.2011 р., видаткова накладна №РН-0000019 від 08.09.2011р., податкова накладна №3 від 10.08.2011 р.

Як вбачається із акту перевірки, відповідач вважає правочини з контрагентами позивача (ПП «Ольяна», ТОВ «Альтаір Альфа Плюс», ТОВ «Энергосвет», ТОВ «Панда-1» (ТОВ «Хамблтон»), ТОВ «Аватар-Буд», ТОВ «Ріаліз Ойл», ТОВ «Веллтоп», ПП «А-Ліра», ПП «Томас & Сімонова», ТОВ «Буд-Комплект Поділля», ТОВ «Альфаклас», ТОВ «Ріаліз Ойл», НТЦ «Промсермет», БВП «Строітель-Плюс», КП «Альянс», ТОВ «Прогрес Глобал» (ТОВ «ТД «Молдавкабель»), ЗАТ «Дрогобицький завод газової апаратури» нікчемними та такими, що не характеризуються реальним товарним характером операції, які не підтверджені належними первинними документами.

Водночас, в акті перевірки зафіксовані висновки, що позивачем у період з 01.04.2010 р. по 31.03.2011 р. завищено валові витрати за результатом здійснення операцій із контрагентами: ТОВ «Аватар-Буд» на суму 385 737,00 грн., ТОВ «Різано Трейд» на суму 17 100,00 грн., ТОВ «Веллтоп» на суму 28 654 945,00 грн., ПП «А-Ліра» на суму 4 150 750,00 грн., ПП «Томас & Сімонова» на суму 833 335,00 грн., ТОВ «Буд-Комплект Поділля» на суму 407 875,00 грн., ПП «Ольяна» на суму 10 700,00 грн., ТОВ «Энергосвет» на суму 4 240,00 грн., ТОВ «Панда-1» (ТОВ «Хамблтон») на суму 4 310,00 грн., ТОВ «Альфакласс» на суму 3 225,00 грн., ТОВ «Альтаір Альфа Плюс» на суму 475,00 грн., ТОВ «Ріаліз Ойл» на суму 33 749 219,00 грн., БВП «Строітель-Плюс» на суму 199 676,00 грн., КП «Альянс» на суму 68 320,00 грн., КП «Альянс» на суму 130 928,48 грн.

Крім того, податковий орган прийшов до висновків щодо завищення податкового кредиту за результатами вчинення правовідносин із контрагентами, а саме: ТОВ «Аватар-Буд» на суму 69 751,51 грн., ТОВ «Різано Трейд» на суму 3 420,00 грн., ТОВ «Веллтоп» на суму 5 730 988,97 грн., ПП «А-Ліра» на суму 832 171,63 грн., ПП «Томас & Сімонова» на суму 166 667,00 грн., ТОВ «Буд-Комплект Поділля» на суму 199 043,00 грн., ПП «Ольяна» на суму 11 419,20 грн., ТОВ «Энергосвет» на суму 848,32 грн., ТОВ «Панда-1» (ТОВ «Хамблтон») на суму 862,50 грн., ТОВ «Альфакласс» на суму 645,00 грн., ТОВ «Прогрес Глобал» (ТОВ «ТД «Молдавкабель») на суму 489 283,17 грн., НТЦ «Промсермет» на суму 12 117,00 грн., ТОВ «Альтаір Альфа Плюс» на суму 95,00 грн., ТОВ «Ріаліз Ойл» на суму 7 917 974,17 грн., БВП «Строітель-Плюс» на суму 52 320,79 грн., ЗАТ «Дрогобицький завод газової апаратури» на суму 12 860,00 грн.

Підставами для відповідних висновків стали акти перевірок податковими органами контрагентів позивача, якими встановлено відсутність будь-якої інформації про наявних працівників, складських приміщень, наявності автомобільного чи іншого транспорту, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Оскільки спірні правовідносини відбулися у період дії різних нормативно-правових актів, то застосуванню підлягають як норми Законів України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок на додану вартість», так і Податкового кодексу України.

Так, згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 ст. 5 вказаного Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Аналогічні норми закріплено у пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п. 138.2 ст.138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, який набрав чинності 01.01.2011 р.

Отже, виходячи з положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, що також узгоджується з приписами Податкового кодексу України.

Крім того, відповідно до п.1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8№ цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 вказаної статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту).

Отже, наявність у платника податку виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, і сплата продавцю вартості товару з податком на додану вартість, з встановленням судом реальності та товарності господарської операції, є достатніми підставами для визначення податкового кредиту.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків, або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Аналогічні вимоги до формування платником податків складу податкового кредиту закріплені положеннями Податкового кодексу України, а саме - пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198.

Таким чином, з правового аналізу наведених нормативних приписів вбачається, що валові витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач формував валові витрати та податковий кредит на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, отриманих від названих контрагентів, та у зв'язку з оплатою цим підприємствам вартості придбаних товарів (робіт, послуг), що цілком узгоджується з положеннями як Законів України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок на додану вартість», так і Податкового кодексу України.

Судами, серед іншого, також було зазначено, що надані позивачем докази не дають підстав для висновку, що вчинені ним господарські операції є сумнівними, не відповідають дійсному економічному змісту, і вчинені з метою одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

Відповідно до ч. 2. ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та підтверджується матеріалами справи, відповідачем обґрунтованість власних тверджень про завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту у названих періодах доведено не було.

З огляду на встановлені обставини, судова колегія погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень від 09.09.2013 р. № та №.

3. Податкове повідомлення-рішення від 09.09.2013 р. №

Так, перевіркою було встановлено порушення Качанівським газопереробним заводом ПАТ «Укрнафта» пп.271.1.1 п.271.1 ст.271 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податкове зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності на загальну суму 192 095,45 грн.

Відповідно до пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.288.1 та п.288.4 ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, у якому встановлюється розмір та умови внесення орендної плати.

Згідно з пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 Кодексу розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення господарського суду Сумської області 11.05.2010 р. між Охтирською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та позивачем (Орендарем) було укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована поряд із с. Качанівка Охтирського району та території Малопавлівської сільської ради Охтирського району площею 15,6057 га для розміщення об'єктів установки комплексу підготовки газу. Договір був зареєстрований у Охтирському районному реєстраційному відділі ДП «Центр Державного земельного кадастру» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.04.2011 р. №00174. Згідно із п.5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить - 1 596 586,27 грн.

Відповідно до п.9 зазначеного Договору оренди земельної ділянки від 11.05.2010 р. орендна плата вноситься Орендарем виключно у грошовій формі в розмірі 191 590,35 грн. на рік, що становить 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Пунктом 12 Договору оренди визначено, що розмір орендної плати переглядається кожного року у разі: зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації та інше.

Як свідчать матеріали справи, рішенням першої сесії VІ скликання Охтирської районної ради Сумської області від 30.11.2010 р. затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельних ділянок позивача (землі промисловості) для розміщення та обслуговування Качанівського газопереробного заводу на території Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області та затверджено нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 15,6057 га - 4 982 911,88 грн. станом на 2010 р.

Отже, зважаючи на той факт, що рішенням ради запроваджена нова нормативна грошова оцінка землі, позивач, на думку відповідача, мав самостійно звернутися до відповідного органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів для отримання довідки (витягу) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, перерахувати суму податкового зобов'язання по земельному податку та орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності та подати вказану довідку з податковою звітністю до податкового органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки.

Попередні судові інстанції, надаючи оцінку вказаному висновку відповідача, цілком аргументовано вказали, що вносити зміни в договори оренди землі наділена одна зі сторін цих договорів, тоді як відповідач такої ініціативою не наділений.

Таким чином, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що хоча зміна розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду установленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками, у той же час не тягне автоматичну зміну умов договору щодо розміру орендної палати, а відтак і відповідного донарахування суми податкового зобов'язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій.

Крім того, з пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України вбачається, що законодавцем визначено, що річна сума платежу не може бути меншою для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом. Разом із тим, відповідачем не було доведено того факту, що визначений сторонами у договорі оренди від 11.05.2010 р. розмір орендної плати становить менший від мінімального розміру встановленого Кодексом.

Підсумовуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 55, 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Здійснити процесуальне правонаступництво та замінити Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників на Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

2. Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників залишити без задоволення.

3. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.01.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 р. у справі №826/19239/13-а залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:О.М. Нечитайло
Судді:Л.В. Ланченко
Н.Г. Пилипчук