Справа № 139/147/15-а
Суддя: Коломійцева В. І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№139/147/15-а ПОСТАНОВА
11 березня 2015 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області
в складі: головуючої судді Коломійцевої В.І.
секретаря Мельник А.О.
за участю представника відповідача Давидова Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Мурованокуриловецької селищної ради про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивував тим, що 9 лютого 2015 року він звернувся до Мурованокуриловецької селищної ради із запитом на доступ до публічної інформації, який був зареєстрований відповідачем 9 лютого 2015 року за вхідним № К-1. У вказаному запиті він просив надати інформацію про те, чи надавались протягом 2005-2014 років Мурованокуриловецькою селищною радою (сесіями, виконкомами тощо) дозволи на приватизацію об'єктів житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради (квартир, будинків, гуртожитків). В інформації просив зазначити: 1) Хто звертався за дозволом на приватизацію; склад сім'ї цього громадянина (громадянки) на момент приватизації; адреса об'єкта, який ним (нею) приватизований; його площа; 2) Перелік документів, наданих цими громадянами для приватизації житла; 3) Посадову особу селищної ради, яка розглядала ці заяви і готувала проекти рішень; 4) Коли і ким прийнято рішення. До відповіді на запит необхідно було додати копії документів, які б її підтверджували (рішень виконкомів, сесій; документів, які надавались громадянами для приватизації житла тощо).
Однак відповідач своїм листом за № 02-13/89 від 11.02.15 року відмовив у наданні запитуваної інформації, зіславшись на її конфіденційність. Не погоджуючись із відмовою у наданні запитуваної інформації, позивач звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, у якому просив визнати дії Мурованокуриловецької селищної ради, пов'язані із розглядом запиту ОСОБА_2 на доступ до публічної інформації від 09 лютого 2015 року протиправними та зобов'язати Мурованокуриловецьку селищну раду по запиту за вх.№К-1 від 09 лютого 2015 року надати ОСОБА_2 запитувану інформацію у повному об'ємі, а саме про те, чи надавались протягом 2005-2014 років Мурованокуриловецькою селищною радою (сесіями, виконкомами тощо) дозволи на приватизацію об'єктів житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради (квартир, будинків, гуртожитків). В інформації зазначити: 1) хто звертався за дозволом на приватизацію; склад сім'ї цього громадянина (громадянки) на момент приватизації; адреса об'єкта, який ним (нею) приватизований; його площа; 2) Перелік документів, наданих цими громадянами для приватизації житла; 3) Посадову особу селищної ради, яка розглядала ці заяви і готувала проекти рішень; 4) Коли і ким прийнято рішення.
В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явився. Надіслав суду заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд позов задовольнити.
Представник відповідача Давидов Г.І. в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні з підстав зазначених у письмових заперечення (а.с.12-14). Вказав, що запитувана позивачем інформація є конфіденційною інформацією, оскільки містить персональні дані про фізичних осіб, які можуть бути конкретно ідентифіковані, а тому відповідно до ст.32 Конституції України та Закону України «Про захист персональних даних» Мурованокуриловецька селищна рада правомірно відмовила позивачу у наданні запитуваної інформації.
Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право на доступ до публічної інформації є конституційним правом людини, передбаченим і гарантованим ст. 34 Конституції України, яка у свою чергу ґрунтується на положеннях ст. 10 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, ст. 19 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 18,19 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI.
Судом встановлено, що позивач 09 лютого 2015 року звернувся до Мурованокуриловецької селищної ради із запитом на доступ до публічної інформації, який був зареєстрований відповідачем 9 лютого 2015 року за вхідним № К-1 (а.с. 11). У вказаному запиті ОСОБА_2 просив надати інформацію про те, чи надавались протягом 2005-2014 років Мурованокуриловецькою селищною радою (сесіями, виконкомами тощо) дозволи на приватизацію об'єктів житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради (квартир, будинків, гуртожитків). В інформації просив зазначити: 1) Хто звертався за дозволом на приватизацію; склад сім'ї цього громадянина (громадянки) на момент приватизації; адреса об'єкта, який ним (нею) приватизований; його площа; 2) Перелік документів, наданих цими громадянами для приватизації житла; 3) Посадову особу селищної ради, яка розглядала ці заяви і готувала проекти рішень; 4) Коли і ким прийнято рішення.
До відповіді на запит, також, просив додати копії документів, які б підтверджували надану інформацію (рішень виконкомів, сесій; документів, які надавались громадянами для приватизації житла тощо).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 статті 13 Закон України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що до переліку розпорядників інформації для цілей цього Закону віднесено суб'єктів владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.
Таким чином, відповідач, в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», є розпорядником інформації, на якого покладено обов'язок надавання достовірної, точної та повної інформації, а також, у разі потреби, перевіряння правильності та об'єктивності наданої інформації відповідно до пункту 6 статті 14 цього Закону.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
А ст. 5 цього ж Закону встановлює, що доступ до інформації забезпечується, в тому числі, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до ст. 22 Закону, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.
У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:
1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;
3) мотивовану підставу відмови;
4) порядок оскарження відмови;
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що розпорядник інформації зобов'язаний у встановлений законом строк, надати відповідь на інформаційний запит або відмовити в його задоволенні.
Як вбачається з листа Мурованокуриловецької селищної ради № 02-13/89 від 11.02.15 року, остання відмовила у наданні відомостей про те, чи надавались протягом 2005-2014 років Мурованокуриловецькою селищною радою (сесіями, виконкомами тощо) дозволи на приватизацію об'єктів житлового фонду територіальної громади із зазначенням: 1) Хто звертався за дозволом на приватизацію; склад сім'ї цього громадянина (громадянки) на момент приватизації; адреса об'єкта, який ним (нею) приватизований; його площа; 2) Перелік документів, наданих цими громадянами для приватизації житла; 3) Посадову особу селищної ради, яка розглядала ці заяви і готувала проекти рішень; 4) Коли і ким прийнято рішення.
Підставою для відмови у наданні інформації було те, що зазначені відомості відносяться до інформації приватного характеру, як окремо взятого громадянина так і окремо взятої сім'ї і є конфіденційною інформацією.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації», конфіденційна інформація - це інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.
Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Разом з тим, відповідно до частини 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.
Аналіз положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» про конфіденційну інформацію дає підстави виокремити такі її ознаки:
1) встановлювати конфіденційність публічної інформації та визначати порядок її поширення можуть лише фізичні та юридичні особи;
2) суб'єкти владних повноважень не наділені правом відносити інформацію до конфіденційної;
3) публічна інформація не може бути віднесена до конфіденційної у випадках, визначених Законом (частина перша і друга статті 13 Закону);
4) у випадках, встановлених законодавством, може не бути обмежено доступ до визначеної інформації, в тому числі й конфіденційної (частина п'ята і шоста статті 6 Закону).
З огляду на викладене вище, у відносинах, пов'язаних із забезпеченням права на доступ до публічної інформації, конфіденційна інформація повинна визначатися відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», а не Законами України «Про захист персональних даних» та «Про інформацію», (про це йдеться у постанові Вищого адміністративного суду України №11 від 30 вересня 2013 року «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року №2939- VI «Про доступ до публічної інформації».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Отже в силу наведених вище положень, інформація щодо володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, (у тому числі щодо надання копій відповідних документів), умов отримання цього майна, прізвищ, імен, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали дане майно, в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», не є інформацією з обмеженим доступом.
Також суд констатує факт порушення відповідачем ч. 4 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», яка передбачає обов'язкові складові елементи відмови в задоволенні запиту на інформацію. Зокрема, у ній має бути зазначено:
1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;
3) мотивовану підставу відмови;
4) порядок оскарження відмови;
Як вбачається з листа Мурованокуриловецької селищної ради № 02-13/89 від 11.02.2015 року, у ній відсутні відомості про прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації, а також не роз'яснений порядок оскарження такої відмови.
Відтак, наведене вище свідчить про недотримання Мурованокуриловецькою селищною радою вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому її дії пов'язані із розглядом запиту ОСОБА_2 від 09.02.2015 року слід визнати протиправними та зобов'язати надати повну інформацію за вищевказаним запитом відповідно до вимог чинного законодавства, що узгоджується із положеннями п.1 та п.2 ч.2 ст.162 КАС України, а позовні вимоги задовольнити.
Відповідно до ст. 94 КАС, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 5, 6, 7, 13, 20, 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», статтями 11, 14, 18, 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов задовольнити. Дії Мурованокуриловецької селищної ради, пов'язані із розглядом запиту ОСОБА_2 про доступ до публічної інформації від 09 лютого 2015 року, визнати протиправними.
Зобов'язати Мурованокуриловецьку селищну раду по запиту ОСОБА_2 про доступ до публічної інформації від 09 лютого 2015 року зареєстрованого за вхідним № К-1 від 09 лютого 2015 року, надати ОСОБА_2 запитувану інформацію у повному об'ємі, відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року.
Стягнути з бюджету Мурованокуриловецької селищної ради на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 копійок.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Повна постанова виготовлена 16.03.2015 року.
Суддя