Справа № 826/5000/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5000/14 Головуючий у 1-й інстанції: Соколова О.А. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання нечинними дій, скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві, в якому просила:

- скасувати податкова повідомлення-рішення від 19.03.2014 №1,

- скасувати рішення від 19.03.2014 №,

- скасувати вимогу про сплату боргу від 19.03.2014 щодо стягнення з неї єдиного соціального внеску в сумі 3271, 72 грн.,

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.02.2014 №,

- визнати нечинним акт від 24.01.2014 №617/26-58-17-01-17-,

- зобов'язати відповідача видати довідку про відсутність заборгованості за Ф-22ОПП.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві від 12.04.2013 року №.

Скасовано вимогу про сплату боргу від 19.03.2014 щодо стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 єдиного соціального внеску.

Скасовано рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві від 19.03.2014 №.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні заявлених позивачем вимог.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного судового рішення, колегія суддів виходить з положень ч. 1 ст. 195 КАС України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції позивачем не оскаржується, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для перегляду зазначеного рішення в частині, яка не оскаржується апелянтом.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець Солом'янською районною у місті Києві державною адміністрацією 20.04.2010 №0021571, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків № НОМЕР_1, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено позапланову невиїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 та дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, внаслідок чого складено акт перевірки від 24.01.2014 №617/26-5-17-01-17-. (далі - акт перевірки).

У висновках акта перевірки відповідачем зазначено, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені серед інших наступні порушення:

- завищення валових витрат за 2011 рік, чим порушено вимоги п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями (далі - ПК України);

- несплата ЄСВ, чим порушено вимоги пп.1 п.2 ст.6, п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято, зокрема:

- податкове повідомлення-рішення від 07.02.2014 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 3134,03 грн., у т.ч. за основним платежем в розмірі 2507,22 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 626,81 грн.

Вимогою від 19.03.2014 №Ф-4 податковим органом вимагалось сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 3271,72 грн.

Рішенням від 19.03.2014 № застосовано штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 327,12 грн. штрафних санкцій.

Що стосується правомірності винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 07.02.2014 №, колегія суддів виходить з наступного.

Так за висновками акту перевірки ФОП ОСОБА_2 неправомірно віднесено до валових витрат витрати на закупівлю тканини, оренду приміщення та купівлю необхідного обладнання (оверлок) на загальну суму 16 117,40 грн., оскільки під час проведення перевірки позивачем не надано пояснень та документів щодо придбання даного товару.

Водночас, в ході розгляду справи установлено наступне.

Позивач не обґрунтувала витрати щодо придбання тканини, оверлоку та оренду приміщення, оскільки на час проведення перевірки ФОП ОСОБА_2 надавала відповідачу заяву, в якій зазначала, що документи перебували на перевірці.

Проте на підтвердження дійсної оренди приміщення позивачем колегією суддів було установлено наступне.

Як свідчать матеріали даної справи, між позивачем та АТФ «Укргахбуд» було укладено договір від 01.06.2010 №09-05/10-А, відповідно до якого орендодавець (АТФ «Укргахбуд») зобов'язується передати орендареві (позивачу) у володіння та користування нежитлове приміщення, а саме: приміщення на третьому поверсі нежитлової будівлі за адресою: 03061, м. Київ, вул. Суздальська, буд. 13, а орендар зобов'язується прийняти вищенаведене нежитлове приміщення, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення дії цього договору повернути орендареві нежитлове приміщення орендодавцеві в належному стані. Строк дії даного договору до 31.05.2011.

До цього договору надано акти приймання-передачі від 01.06.2010, від 27.09.2011, додаткові угоди вір 01.06.2011 та від 27.09.2011 №2.

Між позивачем та ТОВ «ПетроліумОйлЮкрейн» було укладено договір оренди від 28.09.2011 №9, відповідно до якого орендодавець (ТОВ «ПетроліумОйлЮкрейн») зобов'язується передати орендареві (позивачу) в строкове платне користування нежитлове приміщення, а саме: приміщення на третьому поверсі нежитлової будівлі за адресою: 03061, м. Київ, вул. Суздальська, буд. 13, а орендар зобов'язується прийняти вищенаведене нежитлове приміщення, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення дії цього договору повернути орендареві нежитлове приміщення орендодавцеві в належному стані. Строк дії даного договору до 15.11.2011.

До вищевказаного договору надано акт приймання-передачі від 28.09.2011.

Додатковою угодою від 15.11.2011 за взаємною згодою припинено дію договору оренди з 16.11.2011 та складено акт приймання-передачі об'єкта від 15.11.2011.

Оплата за оренду приміщення позивачем здійснена у безготівковій формі, на підтвердження чого надані виписки з банку, з яких вбачається проплата за даними договорами.

На підтвердження дійсного придбання товару позивачем надано накладні від 29.04.2011 №8982 від 27.04.2011 №РНс-007607, від 16.05.2011 №РНс-007823, від 29.11.2011 №РНс-011143, від 28.11.2011 №РНс-011120, від 20.07.2011 №15644, видаткові накладні від 28.22.2011 №31106, від 28.22.2011 №КІ-0001794, від 20.10.2011 №РН-0003748, від 02.06.2011 №013, від 23.05.2011 №0010, від 01.08.2011 №0016, від 01.11.2011 №0018, від 01.08.2011 №0017, від 13.09.2011 №0017, рахунки-фактури від 12.05.2011 №СФс-015863.

На підтвердження дійсного придбання оверлоку позивачем для приєднання до матеріалів справи було додано видаткову накладну від 30.11.2011 №ТОВ-75847, рахунок-фактуру від 29.11.2011 №ТОВ-007684. Розрахунок проводився у безготівковій формі, що вбачається із виписки з банку.

Отже всі витрати під час розгляду цієї справи підтверджені документами.

Приймаючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення від 07.02.2014 № прийнято відповідачем необґрунтовано, оскільки здійснення відповідних витрат позивачем підтверджено належними доказами, а тому підстав для донарахування сум податку з доходів фізичних осіб відсутні. Водночас, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску від 19.03.2014 № та вимога про сплату боргу від 19.03.2014 щодо стягнення з позивача єдиного соціального внеску підлягають скасуванню як похідні вимоги через скасування податкового повідомлення-рішення від 07.02.2014 №.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам цієї справи, колегія суддів погоджується з викладеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до змісту частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України установлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно з приписами пп.138.8.1 п.138.1 ст.138 ПК України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що позивач належними і достатніми доказами підтвердив правомірність віднесення ним 16 117,40 грн. до складу валових витрат, здійснених на закупівлю тканини, оренду приміщення та купівлю необхідного обладнання (оверлок).

Отже, податкове повідомлення-рішення від 07.02.2014 №, яким позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб, підлягає скасуванню.

Відповідно до п.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Підпунктом 1 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 цього ж Закону, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, валові витрати належним чином підтверджені наданими позивачем документами, а тому податковим органом безпідставно та необґрунтовано збільшено оподаткований дохід ФОП ОСОБА_2 Таким чином, і нарахування суми єдиного державного соціального внеску шляхом прийняття оспорюваної вимоги від 19.03.2014 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску від 19.03.2014 №, на думку колегії суддів, є протиправним.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.