Справа № 1570/5761/2012
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 1570/5761/2012

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина Л.В., Єщенка О.В.

за участю секретаря - Мамедової С.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2013 року за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Одеської області Державної податкової служби, в якому, з урахуванням уточнення в грудні 2012 року позовних вимог, просив:

- визнати незаконними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси щодо невручення копії наказу від 10.05.2012р. №719 «Про проведення документальної планової перевірки СГД - фізичної особи ОСОБА_2»;

- визнати незаконною бездіяльність відповідача, пов'язану з неповерненням оригіналів документів, поданих до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси 10.07.2012р. вх.№11572 за адресою: 65012, АДРЕСА_1;

- визнати незаконними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси щодо не розгляду заперечень, які подавались до ДПІ 18.07.2012р. рекомендованим відправленням з описом вкладення;

- визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.07.2012р. № на суму 53 862,20 грн. та № на суму 46 506,30 грн.;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Приморському районі м.Одеси повернути оригінали документів, поданих 10.07.2012р. вх.№11572 за адресою: 65012, АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що перед проведенням документальної планової виїзної перевірки його діяльності за період з 01.04.2009р. по 31.12.2011р. позивача було ознайомлено з наказом про призначення такої перевірки без вручення копії такого наказу. При розгляді поданих ним заперечень на акт перевірки від 12.07.2012р. №3991/7-01//69 податковим органом не надано правової оцінки первинним документам та доводам позивача, а лише продубльовано висновки акту перевірки; подані платником податків оригінали первинних документів на вимогу останнього ДПІ у Приморському районі м.Одеси не повернено. Під час складання акту перевірки податковим органом проігноровано надані позивачем первинні документи, у тому числі договори, укладені з ПП «Будстоун-К», ПП «Фудцентр-КСГ», звіти про надані послуги, рахунки-фактури, які, на думку позивача, підтверджують факт витрат, пов'язаних із господарською діяльністю. Також, ФОП ОСОБА_2 зазначив, що у перевіряємому періоді він здійснював кур'єрську діяльність, у контрагентів було замовлено виключно послуги транспортного-експедиційного обслуговування, а тому віднесення відповідачем послуг транспортно-експедиційного обслуговування, які замовлялись позивачем до послуг, порядок надання яких регулюється Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, є помилковим. Щодо висновку відповідача про безпідставне віднесення ним до складу витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату на суму 6086,06 грн., позивач пояснив, що у нього відсутні наймані працівники, а до вказаних витрат ним було віднесено суму сплаченого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який сплачується ним з отриманого доходу щомісяця.

За наслідками розгляду адміністративного позову Одеським окружним адміністративним судом 25 січня 2013 року ухвалено постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_2

Приймаючи означене рішення, Одеський окружний адміністративний суд виходив з того, що відповідачем своєчасно було надано відповідь на заперечення позивача, а податковим законодавством не визначено критеріїв, за якими орган податкової служби повинен розглядати надані платником податку заперечення на акт перевірки, а також не встановлено порядку надання оцінки доводам, наведеним у запереченнях, заборони викладати доводи, які вже наводились податковим органом в акті перевірки. Суд не взяв до уваги доводи позивача про невручення йому копії наказу про проведення перевірки, посилаючись на наявну в матеріалах справи розписку ФОП ОСОБА_2 про отримання копії такого наказу. Суд, також, дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не спростовані висновки відповідача про заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2011 рік на суму 37205,04 грн., а також податку на додану вартість на суму 45162,67 грн.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2, посилаючись на порушення Одеським окружним адміністративним судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове - про задоволення його позову в повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог щодо не розгляду заперечень на акт перевірки суд не прийняв до уваги того, що доводи, які наводилися відповідачем в акті перевірки спростовано у зв'язку з поданням додаткових доказів, через що висновки перевіряючих потребують додаткового вивчення й аналізу. В судовому засіданні представник ДПІ у Приморському районі м.Одеси підтвердив наявність у податкового органу оригіналів первинних документів позивача, просив суд відмовити в задоволенні вимог щодо зобов'язання їх повернути, а тому, на думку апелянта, висновки Одеського окружного адміністративного суду щодо не встановлення факту ухилення відповідача від повернення позивачу поданих документів є безпідставним. ФОП ОСОБА_2 вказує на незаконність висновків суду про надання ним не належно оформлених копій первинних документів та посилається на те, що подані ним документи завірені у відповідності до вимог п.5.27 Національного стандарту України, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів (ДСТУ 4163-2003)», затвердженої Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2013р.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу ДПІ у Приморському районі м.Одеси Одеської області Державної податкової служби від 10.05.2012р. №719 «Про проведення документальної планової перевірки СГД - фізичної особи ОСОБА_2», ст.77 Податкового кодексу України, відповідно до направлення від 08.06.2012р. №001529/1359 та плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, у період з 13.06.2012р. по 06.07.2012р. старшим державним податковим ревізором-інспектором відділу податкового контролю фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ДПІ у Приморському районі м.Одеси ОСОБА_1 проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за період з 01.04.2009р. по 31.12.2011р., за результатами якої складено акт перевірки №3991/17-01//69 від 12 липня 2012 року.

Відповідно до п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Копію наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 10.05.2012р. №719 «Про проведення документальної планової перевірки СГД - фізичної особи ОСОБА_2» позивачем отримано 31.05.2012р., тобто в межах строків, встановлених п.77.4 ст.77 ПК України. Вказане підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою ФОП ОСОБА_2 за №252/10/17-1, а тому Одеський окружний адміністративний суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову про визнання незаконними дій ДПІ у Приморському районі м. Одеси щодо невручення позивачу копії наказу про проведення документальної планової перевірки.

У висновках акту перевірки №3991/17-01//69 від 12.07.2012р. вказується на порушення ФОП ОСОБА_2: п.9 Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України від 29.10.1999р. №599, в результаті чого звіти платника єдиного податку за 2 квартал 2009 року та 1 квартал 2010 року надано до ДПІ з порушенням строків надання; ст.1 Указу Президента України від 03.07.1998р. №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», в результаті чого обсяг виручки від реалізації товарів (робіт та послуг) за 2-3 квартали 2009 року було занижено на суму 66325 грн. та завищено у 4 кварталі 2010 року на суму 16161 грн.; п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено чистий оподатковуваний дохід у 2011 році на суму 248 033,34 грн.; п.177.2, п.177.4, п.п.177.5.3 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2011 рік на суму 37205,04 грн.; п.19.2 «б», п.19.2 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого не надано до ДПІ податкові розрахунки по формі №1-ДФ за 1-4 квартал 2009 року, 1-4 квартали 2010 року; п.п.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в результаті чого не надано до ДПІ податкові розрахунки сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за 2-4 квартали 2011 року, та надано не у повному обсязі за І квартал 2011 року; п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 45162,67 грн.

18 липня 2012 року ФОП ОСОБА_2 подано до ДПІ у Приморському районі м.Одеси заперечення на акт перевірки №3991/17-01//69 від 12.07.2012р., у яких останній виклав свої доводи щодо безпідставності висновків податкового органу про порушення ним п.177.2, п.177.4, п.п.177.5.3 п.177.5 ст.177, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України та просив прийняти заперечення до розгляду і переглянути результати перевірки. Разом із вказаними запереченнями позивачем надіслано на адресу податкового органу оригінали документів, які не були враховані ДПІ у Приморському районі м.Одеси при проведенні перевірки.

Листом №27233/10/17-134 від 24.07.2012р. відповідач повідомив позивача про результати розгляду поданих ним заперечень на акт перевірки, в якому зазначив про залишення без змін висновків акту перевірки №3991/17-01//69 від 12.07.2012р.

Відмовляючи в задоволенні вимог позову ФОП ОСОБА_2 про визнання незаконними дій ДПІ у Приморському районі м.Одеси щодо не розгляду заперечень, які подавались до ДПІ 18.07.2012р. рекомендованим відправленням з описом вкладення, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість таких вимог та відсутність підстав для їх задоволення, оскільки відповідачем своєчасно було складено відповідь за результатами розгляду заперечень позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 посилається на те, що висновки відповідача за результатами розгляду поданих ним заперечень на акт перевірки не містять обґрунтованої письмової відповіді щодо результатів розгляду таких заперечень, а також аналізу і оцінки поданих документів, що не відповідає вимогам п.6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984.

З цього приводу колегія суддів виходить з того, що у контексті ст.2, п.1 ч.2 ст.17 КАС України до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду, тобто обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов'язків. При цьому, слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Вчинення дій суб'єктом владних повноважень щодо складання як висновків акту перевірки, так і висновків за результатами розгляду заперечень на такий акт перевірки, є способом реалізації наданої останньому компетенції та являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи. Правові наслідки для позивача несуть акти індивідуальної дії. Саме вони мають вплив на його права та інтереси. Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення для фізичної чи юридичної особи прав або інтересів.

Тобто, самі по собі дії податкового органу щодо формування певних висновків не створюють для платника податків жодних негативних наслідків та не порушують його права у сфері публічно-правових відносин, що потребує судового захисту.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, податковим законодавством не визначено критеріїв, за якими орган податкової служби повинен розглядати надані платником податку заперечення на акт перевірки, зокрема, не встановлено порядку надання оцінки доводам, наведеним у запереченнях, заборони викладати доводи, які вже наводились податковим органом в акті перевірки тощо.

Оскільки відповідачем було своєчасно розглянуто заперечення позивача на акт перевірки, за результатами розгляду таких заперечень складено відповідний висновок, а тому позов в частині вимог про визнання незаконними дій ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області щодо не розгляду заперечень, які подавались ДПІ 18.07.2012р. рекомендованим відправленням з описом вкладення не підлягає задоволенню, що правильно встановлено Одеським окружним адміністративним судом.

09.08.2012р. позивач звернувся до ДПІ у Приморському районі м. Одеси із заявою про повернення йому оригіналів поданих ним документів взамін на їх копії.

При зверненні з позовом до суду ФОП ОСОБА_2 зазначає, що відповідач, отримавши подану ним заяву, не здійснив повернення документів, у зв'язку з чим просив суд визнати незаконною бездіяльність відповідача, пов'язану з неповерненням оригіналів документів, та зобов'язати податковий орган повернути оригінали документів, поданих 10.07.2012р. вх.№11572 за адресою: 65012, АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення таких вимог позову, оскільки ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції ФОП ОСОБА_2 не надано доказів того, що ДПІ у Приморському районі м.Одеси відмовляється повертати йому оригінали документів. Більше того, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ДПІ не заперечувала щодо повернення таких документів позивачу, однак зазначала, що документи не повернені позивачу через те, що він за ними не приходив.

На підставі викладеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що Одеський окружний адміністративний суд правомірно відмовив ФОП ОСОБА_2 в задоволенні вимог щодо визнання незаконними дій ДПІ у Приморському районі м.Одеси щодо невручення копії наказу від 10.05.2012р. №719 «Про проведення документальної планової перевірки СГД - фізичної особи ОСОБА_2», визнання незаконними дій щодо не розгляду заперечень, які подавались до ДПІ 18.07.2012р. рекомендованим відправленням з описом вкладення, а також щодо визнання незаконною бездіяльність відповідача з приводу неповернення оригіналів документів, поданих до ДПІ у Приморському районі м.Одеси 10.07.2012р., і зобов'язання повернути такі документи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2013р. в цій частині колегія суддів не вбачає.

Що ж до вимог позову про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, то судова колегія приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 липня 2012 року, на підставі акту перевірки №3991/17-01//69 від 12.07.2012р., ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби прийняла податкові повідомлення-рішення: №, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 53 862,20 грн. (в тому числі: за основним платежем - 45 162,67 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 8699,53 грн.) та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів громадян, отриманих від здійснення підприємницької діяльності на 46 506,30 грн. (в тому числі: за основним платежем - 37 205,04 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 9301,26 грн.).

Відмовляючи в задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, доведено наявність порушень позивачем, зафіксованих актом перевірки №3991/17-01//69 від 12.07.2012р., а тому визначення на підставі такого акту платнику податків до сплати грошових зобов'язань є правомірним. Колегія суддів не погоджується з таким висновком Одеського окружного адміністративного суду. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Колегією суддів встановлено, що ФОП ОСОБА_2 з 01.04 2009р. по 31.12.2010р. перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та був платником єдиного податку, а у період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. - знаходився на загальній системі оподаткування. З 16.01.2008р. позивач був платником податку на додану вартість.

В акті перевірки зазначено, що у період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. позивач здійснював кур'єрську діяльність. Як підтвердження витрат, відображених у декларації про майновий стан та доходи за 2011 рік до перевірки надано акти здачі прийняття робіт (надання послуг) на послуги з організації з перевезення вантажів, надані ПП «Фудцентр - КСГ». У актах виконаних робіт щодо суті послуги зазначено виключно найменування «послуги з організації перевезень вантажів», та вартість у кожному акті різна. Інших документів, необхідних для з'ясування суті наданих послуг та пов'язаності їх з послугами, що надавались ФОП ОСОБА_2 (номенклатури вантажів, їх ваги, адрес відправника та отримувача вантажу, назв відправника, перевізника та отримувача вантажу, дат вибуття та прибуття вантажу), у тому числі товарно-транспортних накладних не надано. Договорів, укладених ФОП ОСОБА_2 з ПП «Фудцентр - КСГ» щодо надання послуг з організації перевезень вантажів до перевірки також не надано, в актах виконаних робіт посилань на укладання угод немає. За висновками податкового органу позивачем не підтверджено пов'язаність витрат, понесених по вищевказаних послугах, з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_2; в порушення ст.177 Податкового кодексу України позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. в сумі 37205,04 грн.

Також, згідно акту перевірки за період з 01.04.2009р. по 31.12.2011р. ФОП ОСОБА_2 завищено податковий кредит всього в сумі 45162,67 грн. внаслідок включення до його складу операцій з отримання послуг з організації з перевезення вантажів відповідно до податкових накладних, виписаних ПП «Фудцентр - КСГ» та ПП «Будстоун-К». Відповідно до документів, наданих до перевірки, немає можливості встановити суті наданих послуг та фактів використання їх в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності ФОП ОСОБА_2

Відповідно до ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем, який обрав іншу систему оподаткування доходів від провадження господарської діяльності, здійснюється за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. статті 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п. 201.6 ст.201 ПК України).

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення витрат підприємства до складу валових та сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для відображення у бухгалтерському обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують та підтверджують факти здійснення господарських операцій і які повинні мати визначені цим Законом та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, обов'язкові реквізити.

Враховуючи характер встановленого податковим органом порушення ФОП ОСОБА_2 податкового законодавства, що пов'язано, зокрема, із відсутністю документального підтвердження витрат позивача та відсутністю зв'язку витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість із здійсненням господарської діяльності позивачем, дослідженню підлягає характер господарських відносин, які здійснювались позивачем протягом періоду, що перевірявся, наявність відповідного підтвердження витрат та наявність у позивача права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість по відповідних господарських операціях.

12 листопада 2011 року між ФОП ОСОБА_2 (Клієнт) та ПП «Будстоун-К» (Виконавець) було укладено договір №2302/1 на транспортно-експедиторське обслуговування, за умовами якого Клієнт доручає, а Виконавець зобов'язується за винагороду від свого імені та за рахунок Клієнта надавати послуги з організації та виконанню операцій, пов'язаних з доставкою кореспонденції та бандеролей від замовників Клієнта до пункту збору такої кореспонденції та бандеролей Клієнта та навпаки.

Пунктом 4.3 вказаного Договору передбачено, що по закінченню надання послуг у відповідному звітному періоді Виконавець складає та надає Клієнту звіт про надані послуги, що є додатком до Договору, який є підставою для виставлення Виконавцем рахунків на оплату по цьому Договору.

В матеріалах справи містяться звіти про надані послуги, що складались ПП «Будстоун-К» протягом перевіряємого періоду, рахунки-фактури, що складались на підставі таких звітів та виставлялись Виконавцем за договором позивачеві для оплати, а також податкові накладні виписані ПП «Будстоун-К», зазначені суми ПДВ в яких віднесено позивачем до складу податкового кредиту відповідних періодів.

01 квітня 2011 року аналогічний договір укладено позивачем з ПП «Фудцентр-КСГ».

В матеріалах справи, також, містяться звіти про надані послуги, що складались ПП «Фудцентр-КСГ» протягом перевіряємого періоду, рахунки-фактури, що складались на підставі таких звітів та виставлялись Виконавцем за договором позивачеві для оплати, а також податкові накладні виписані ПП «Фудцентр-КСГ», зазначені суми ПДВ в яких віднесено позивачем до складу податкового кредиту відповідних періодів.

Вказані договори підписані їх сторонами, які мали повноваження на укладення угод, їх підписи завірені відповідними печатками.

В акті перевірки відсутні відомості щодо того, що на момент проведення перевірки позивачем не надано до перевірки податкові накладні, або податкові накладні оформлені із порушеннями ст.201 Податкового кодексу України чи ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

В оскаржуваній постанові Одеський окружний адміністративний суд визнав обґрунтованими висновки акту перевірки, що звіти про надання послуг, які позивач визначив як первинні документи, що підтверджують факт виникнення у позивача витрат, що враховувались ним під час визначення суми податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, а також права на податковий кредит з податку на додану вартість, який декларувався позивачем у періоді, що перевірявся, не відповідають вимогам для первинних документів, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме, не містять інформації про зміст господарських операцій, виду послуг, які надавались контрагентами позивача, учасників відповідних господарських операцій, обсягу господарської операції, одиниці виміру таких операцій, осіб, які безпосередньо брали участь у здійсненні операцій. Суд зазначив, що ФОП ОСОБА_2 взагалі не надано доказів використання ним цих послуг у власній господарській діяльності, а саме, не надано доказів укладання відповідних договорів із замовниками, первинних документів, які б свідчили про виконання позивачем умов відповідних договорів, тобто, безпосереднє здійснення підприємницької діяльності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки в матеріалах справи містяться звіти про дебетові та кредитові операції по рахунку позивача, у яких міститься зазначена інформація. Зокрема, із вказаних звітів можливо встановити замовників, вид послуг, які їм надавались, та на яку суму.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вказані звіти про дебетові та кредитові операції по рахунку позивача, зазначивши, що вони не завірені належним чином банківською установою, яка здійснювала відповідні платіжні операції, що виключає достовірність такого документу, залишивши, при цьому, поза увагою, що звіти підписано головним бухгалтером банківської установи та скріплено печаткою банку.

Заперечуючи проти позову ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби посилається про ненадання ФОП ОСОБА_2 під час проведення перевірки договорів з ПП «Фудцентр - КСГ» та ПП «Будстоун-К».

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Як вбачається з матеріалів справи при поданні до податкового органу заперечень на акт перевірки №3991/17-01//69 від 12.07.2012р. позивачем було надано податковому органу договори на транспортно-експедиторське обслуговування, укладені з ПП «Фудцентр - КСГ» та ПП «Будстоун-К», однак відповідачем вони враховані не були.

Дослідивши матеріали справи судова колегія вважає, що позивачем документально підтверджено зв'язок витрат на ці послуги із господарською діяльністю ФОП ОСОБА_2, а висновок відповідача щодо протилежного є безпідставним.

З акту перевірки, також, вбачається, що в ході проведення перевірки було встановлено завищення позивачем витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей на суму 3356,25 грн. Зокрема, у розрахунку податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності (додаток 7 до розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік) ФОП ОСОБА_2 було задекларовано суму у розмірі 9696,04 грн. як вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції.

На підтвердження факту відповідних витрат позивач надав до суду видаткові накладні про придбання ним товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_3 на загальну суму 6339,79 грн., а також чеки, видані торговельним центром «МЕТРО Кеш Енд Кері», на суму 1214,75 грн.

Суд першої інстанції встановив, що документально підтвердженою відповідними розрахунковими та первинними документами є сума витрат у розмірі 6339,79 грн., тоді як сума витрат у розмірі 2141,5 грн. взагалі не підтверджена позивачем будь-якими документальними свідченнями. Суд не взяв до уваги надані позивачем чеки, видані торговельним центром «МЕТРО Кеш Енд Кері», у зв'язку з відсутністю свідчень про їх надання податковому органу до перевірки, тоді як ненадання вказаних документів до перевірки виключало їх належну оцінку податковим органом та врахування під час складання висновків перевірки.

Однак, як зазначалось вище, частину документів, які податковим органом не враховано під час проведення перевірки та їх наявність не відображено в акті перевірки, ФОП ОСОБА_2 було надано ДПІ у Приморському районі м.Одеси разом із запереченнями на акт перевірки, тобто до прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Відповідачем, на якому лежить тягар доказування, не доведено ненадання із запереченнями на акт перевірки чеків, виданих торговельним центром «МЕТРО Кеш Енд Кері» на суму 2141,5 грн.

На підставі викладеного вище, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачем належними та допустимими доказами спростовано висновки відповідача про заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2011 рік на суму 37205,04 грн., а також податку на додану вартість на суму 45162,67 грн. Як наслідок, податкові повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м.Одеси Одеської області Державної податкової служби від 25.07.2012р. № та № є незаконними та підлягають скасуванню, як такі, що прийняті без передбачених на те законом підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно п.1, п.2 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів, керуючись п.1, п.2 ч.1 ст.202 КАС України, вважає необхідним скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов ФОП ОСОБА_2 задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2013 року скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Одеської області Державної податкової служби від 25 липня 2012 року № та №.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач: Димерлій О.О.

Судді: Романішин В.Л.

Єщенко О.В.