Справа № 826/766/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 березня 2015 року № 826/766/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до третя особа, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві
про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 45042575 від 30 грудня 2014 року, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21 січня 2015 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі - Управління ДВС ГУЮ у м. Києві, відповідач) про закінчення виконавчого провадження ВП № 45042575 від 30 грудня 2014 року (далі - оскаржувана постанова).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві (далі - Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві, третя особа).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 45042575 від 30.12.2014 р. винесена Управлінням ДВС ГУЮ у м. Києві на підставі п. 8. ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто в результаті фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, на переконання позивача, визнання судом протиправним та скасування рішення третьої особи про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не давало останній підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, що стало підставою для прийняття відповідачем оскаржуваної постанови, чим спотворив рішення суду, а його залишив без дієвого судового захисту порушеного права на реєстрацію права власності.

Позивач вважає таку постанову відповідача протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві проти позову заперечує, в наданих письмових запереченнях відповідач вказує на те, що згідно з виконавчим листом Головне управління юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби зобов'язано розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію права власності на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з винесенням рішення по суті, а не зобов'язано Реєстраційну службу провести державну реєстрацію прав на нерухоме майно (зареєструвати право власності на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1).

З підстав отримання рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, відповідачем правомірно у відповідності до вимог п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження ВП № 45042575.

Відповідач в наданих запереченнях просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, розгляд справи провести без участі представника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Третя особа, правами, передбаченими ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалася, письмових пояснень та/або заперечень не надала.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 05.02.2015 р. представників відповідача та третьої особи, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2014 року по справі № 826/8808/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби щодо порушення строків розгляду заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію права власності на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1; визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.05.14 р. № 13373300; зобов'язано Головне управління юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію права власності на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з винесенням рішення по суті у передбачені законодавством строки; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеного судового рішення, 12.09.2014 р. Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист.

За заявою представника ОСОБА_1 від 07.10.2014 р., що надійшла на адресу відповідача 10.10.2014 р. за вх. № 3184, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 45042575 (Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 45042575 від 15.10.2014 р.).

03 грудня 2014 року відповідачем Головному управлінню юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби направлено Вимогу державного виконавця № 637/2.

17 грудня 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві за невиконання боржником без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду на Головне управління юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби накладено штраф у розмірі 680,00 грн. (Постанова про накладення штрафу ВП № 45042575 від 17.12.2014 р.).

17 грудня 2014 року відповідачем Головному управлінню юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби направлено Вимогу державного виконавця № 637/2.

30 грудня 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 45042575, про що 30.12.2014 р. листом за № 637/2 було повідомлено позивача.

Незгода з зазначеною вище постановою відповідача обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР), Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 1 Закону № 606-XIV (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

В частинах 1, 2 ст. 2 Закону № 606-XIV вказано, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Відповідно до частини другої ст. 4 Закону № 202/98-ВР державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 606-XIV вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У відповідності до ч. 3 ст. 49 Закону № 606-XIV про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як підтверджено матеріалами справи, в резолютивній частині постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2014 року по справі № 826/8808/14 Головне управління юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби було зобов'язано розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію права власності на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з винесенням рішення по суті у передбачені законодавством строки.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень визначені в ст. 19 Закону № 1952-IV.

Підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначені в ст. 24 Закону № 1952-IV.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимоги державного виконавця від 17.12.2014 р. № 637/2 та резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2014 року по справі № 826/8808/14, Головним управлінням юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби розглянуто заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 22.05.2014 р. за реєстраційним номером 6718143, яку подав уповноважений представник заявника - ОСОБА_1, для проведення державної реєстрації права власності на садовий будинок АДРЕСА_1, за наслідками розгляду якої третьою особою прийнято Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 29 грудня 2014 року № 18440246, та про що було повідомлено Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

На підставі отриманого від третьої особи повідомлення про повне та фактичне виконання рішення суду у справі № 826/8808/14, відповідачем, керуючись приписами п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV, було прийнято оскаржувану постанову.

З приводу встановленого, суд зазначає, що рішення суду згідно з виконавчим документом фактично виконано в повному обсязі, оскільки рішення Головним управлінням юстиції у м. Києві в особі Реєстраційної служби прийнято по суті розгляду заяви позивача.

Незгода ОСОБА_1 з відмовою у державній реєстрації права власності на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, якою останній обґрунтовує свої вимоги до відповідача, не може бути підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, винесеної відповідачем у відповідності до приписів норм Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд зазначає, що «розгляд заяви з винесенням рішення по суті», прописане в резолютивній частині постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2014 року по справі № 826/8808/14, не має на меті прийняття такого рішення яке б задовольняло вимоги заявника - ОСОБА_1, а - прийняття рішення, яке б відповідало нормам чинного законодавства.

Викладена позиція позивача, на думку суду, є хибною, а отже - неприйнятною.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання про обґрунтованість прийнятої відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 45042575 від 30.12.2014 р.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Натомість, відповідач діяв у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством та в рамках закону виніс обґрунтовану постанову.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв'язку із чим, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України , шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко