Справа № 804/1686/15
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2015 р. Справа № 804/1686/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицької І.О. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» про стягнення заборгованості,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів з проханням стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на користь позивача адміністративно-господарські санкції та пеню в сумі 202334,36 грн.
Відповідач, згідно наданих заперечень, зазначив, що підприємство вжило всіх заходів щодо влаштування на роботу інваліда, а саме: проінформувало центр зайнятості про потребу у працевлаштуванні інваліда, шляхом подання щомісячних звітів по формі 3-ПН (щомісячно). Вжиті заходи не дали результатів у вигляді працевлаштування інвалідів.
Відповідно до ст.183-2 КАС України, позов прийнято до розгляду в скороченому провадженні та ухвалою суду відповідачу запропоновано у 10-тиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття надати до суду заперечення на позов або заяву про визнання позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні, суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав, приймає законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.183-2 КАС України, справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на Публічне акціонерне товариство «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» покладено обов'язок щорічно подавати відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів.
Відповідно до звіту за формою 10-ПІ (Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів) за 2012 звітний рік, ПАТ "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" вказало середньооблікову кількість штатних працівників, яким встановлена група інвалідності, облікового складу за рік - 17 осіб.
Водночас, згідно витягу з Акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №04-03-8/83 від 19.11.2014 року, територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області встановлено, що у 2012 році в ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» середньооблікова кількість штатних працівників яким встановлена група інвалідності, становила 14 осіб.
Таким чином, при середньообліковій чисельності штатних працівників у 2012 році - 413 осіб, ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» у 2012 році мало середньооблікову кількість штатних працівників, яким відповідно до висновків МСЕК встановлена група інвалідності 14 осіб, при нормативі, відповідно до ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", 17 осіб.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Згідно з частинами 1 і 2 ст.20 цього Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких, визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
В силу ст.238 Господарського кодексу України, до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто, заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.
Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, за статтею 218 цього Кодексу, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій, слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Елементами правопорушення, є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.
Так, згідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.3 ст.18-1 цього Закону, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи, відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
Аналіз норм чинного законодавства України щодо соціальної захищеності інвалідів свідчить про те, що на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх працевлаштування.
З матеріалів справи вбачається, що в 2012 році на ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» працювало 413 осіб.
З нормативу, визначеному Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» 4% від 413 осіб, становить - 17 осіб інвалідів.
Згідно корегуючої форми звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2012 рік середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність на ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ», становила 14 осіб.
Підприємство є виробником теплової енергії, відповідно до ліцензії Серія АВ № 501412 від 08.07.2010р.
Рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 360 від 13.06.2007р. функції з реалізації виробленої ВАТ (ПАТ) «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання правобережної частини міста, а також, повної бази даних споживачів 1,2,3,4 груп станом на 30.09.2011 р. вирішено передати до КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа».

Таким чином, ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ», є сезонним підприємством, яке фактично працює тільки в опалювальний період з жовтня по квітень.

У зв'язку з цим, ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» 10.04.2012 року зверталось до директора Дніпродзержинського міського центру зайнятості з листом вих. № 811/03, в якому просило прийняти до уваги, що з закінченням опалювального сезону погіршується фінансовий стан підприємства в наслідок зменшення об'ємів виробництва, надходжень грошових коштів за сповиту теплову енергію та на підставі проколу правління ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» № 2 від 01.02.2012 р., та у відповідності до ч.3 ст. 32 КЗпП України та п.4.5 розділу 4 колективного договору між трудовим колективом на підприємстві наказом № 27 від 01.02.2012 р. введений скорочений робочий тиждень з 02.04.2011 року по 01.10.2011 рік, припинене прийом на вільні вакантні місця. В зв'язку з цим, ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» просило термін подання звіту про наявність вакансій по формі 3 - ПН перенести на 03.10.2011 рік.

Водночас, про наявність вакантних місць (вакансій), ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» 05.01.2012р.; 13.01.2012р.; 14.05.2012р.; 12.09.2012р.; 11.10.2012р.; 18.10.2012р.; 23.10.2012р. та 25.10.2012 року, повідомляло Дніпродзержинський міський центр зайнятості, направляючи звітність у формі № 3-ПH "Звіт про наявність вакансій", яка затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 року № 420.

Проте, протягом того ж 2012 року, інваліди безпосередньо для працевлаштування на підприємство, крім тих, що були прийняті на роботу, не зверталися та від Дніпродзержинського міського центру зайнятості чи інших організацій (органів) як такі, що бажали працевлаштуватися - не направлялись.

Контролюючими органами виконавчої влади, що перевіряли ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» на предмет додержання вимог законодавства про працю та соціальних гарантій, не встановлено протягом 2012 року жодного випадку відмови інваліду, який звернувся безпосередньо до підприємства чи був направлений органами працевлаштування як такий, що бажає працевлаштуватися, у прийнятті на роботу.

Таким чином, суд вважає, що відповідач здійснив всі залежні від нього заходи для забезпечення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Отже, якщо роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій у зв'язку з меншою, ніж установлено нормативом, середньообліковою чисельністю працюючих інвалідів, є безпідставним.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, при цьому, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 8 КАС України).

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на сукупність викладених обставин, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2-8, 11, 69, 71, 183-2, 256 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі, якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Постанова не набрала законної сили 23.02.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді І.О. Лозицька І.О. Лозицька Ф.В.Рагімов