Справа № 826/1505/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2015 р. м. Київ К/800/53817/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (головує в судовому засіданні),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
секретаря Горбатюка В.С.,

за участю позивача і представника Генеральної прокуратури України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 5 червня 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України, Генерального прокурора України Пшонки Віктора Павловича, Першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_6, Заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 про встановлення відсутності компетенції суб'єкта владних повноважень, визнання нечинними та скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

В лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив:

1) встановити відсутність компетенції (повноважень) заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 під час виконання обов'язків Генерального прокурора України, а саме - 10.10.2013 р., видавати накази, що стосуються зміни структури та штатного розкладу Генеральної прокуратури України;

2) скасувати та визнати повністю нечинним наказ від 10.10.2013 р. № 53шц, виданий виконувачем обов'язків Генерального прокурора України ОСОБА_7;

3) визнати попередження про звільнення від 05.11.2013 р. № 11-1140вих-13 нечинним;

4) встановити відсутність компетенції (повноважень) першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_6 під час виконання обов'язків Генерального прокурора України, а саме - 08.01.2014 р., видавати наказ про звільнення позивача;

5) скасувати та визнати повністю нечинним наказ від 08.01.2014 р. № 1ц, виданий виконувачем обов'язків Генерального прокурора України ОСОБА_6;

6) визнати незаконними дії Генерального прокурора України Пшонки В.П. щодо нездійснення належного контролю за роботою підпорядкованих йому першого заступника Генерального прокуратура України ОСОБА_6 та заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7;

7) зобов'язати Генеральну прокуратуру України поновити позивача на посаді начальника відділу нагляду за додержанням Міністерством закордонних справ України законодавства у сфері зовнішніх відносин України Управління нагляду за додержанням Міністерством закордонних справ України законодавства у сфері зовнішніх відносин України Генеральної прокуратури України;

8) зобов'язати Генеральну прокуратуру України довести до відома працівників органів прокуратури суть і зміст рішення суду за даним позовом.

Позов обґрунтував тим, що у заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 та першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_6, які відповідно 10.10.2013 р. та 08.01.2014 р. виконували обов'язки Генерального прокурора України, не було повноважень видавати накази, що стосуються зміни структури і штатного розпису Генеральної прокуратури України, та про звільнення. Стверджував про порушення Генеральною прокуратурою України передбаченого статтями 42, 49-2 та частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) порядку вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 5 червня 2014 року позов задоволено частково: визнано протиправним і скасовано наказ від 08.01.2014 р. № 1ц, виданий виконувачем обов'язків Генерального прокурора України ОСОБА_6; поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням Міністерством закордонних справ України законодавства у сфері зовнішніх відносин України Управління нагляду за додержанням Міністерством закордонних справ України законодавства у сфері зовнішніх відносин України Генеральної прокуратури України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року скасовано постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права судами обох інстанцій, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове - про задоволення позову в повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу Генеральна прокуратура України просить залишити без змін постанову суду першої інстанції в нескасованій частині та постанову суду апеляційної інстанції, вказуючи на їх законність і обґрунтованість.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що з 15.04.2013 р. ОСОБА_4 працював на посаді начальника відділу нагляду за додержанням Міністерством закордонних справ України законодавства у сфері зовнішніх відносин України управління нагляду за додержанням Міністерством закордонних справ України законодавства у сфері зовнішніх відносин України Генеральної прокуратури України.

Наказом виконувача обов'язків Генерального прокурора України ОСОБА_7 від 10.10.2013 р. № 53 шц у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України ліквідовано управління нагляду за додержанням Міністерством закордонних справ України законодавства у сфері зовнішніх відносин України (2 відділи), а його штатну чисельність, 14 одиниць, з відповідним фондом заробітної плати зараховано до резерву Генеральної прокуратури України. Цим самим наказом у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України також ліквідовано Головне управління міжнародно-правового співробітництва та європейської інтеграції (5 відділів, штатна чисельність 56 одиниць) та утворено нове Головне управління міжнародно-правового співробітництва та європейської інтеграції у складі 6 відділів штатною чисельністю 62 одиниці.

Про наступне вивільнення позивача повідомлено листом від 05.11.2013 р. № 11-1140 вих-13 за підписом виконувача обов'язків Генерального прокурора України ОСОБА_6

Наказом виконувача обов'язків Генерального прокурора України ОСОБА_6 від 08.01.2014 р. № 1ц ОСОБА_4 звільнено із займаної посади начальника відділу у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці з 08.01.2014 р.

Згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За правилами статей 42, 492 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право окремих категорій працівників на залишення на роботі. Одночасно з попередженням про звільнення власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем порушений порядок вивільнення ОСОБА_4, оскільки за наявності вакантних посад останнього не було переведено з його згоди на іншу роботу в Генеральній прокуратурі України.

Так, в попередженні про вивільнення позивачу було запропоновано з метою подальшого працевлаштування 29 вакантних посад. Доказів відмови позивача від запропонованих посад відповідач не надав.

20.12.2013 р. ОСОБА_4 звернувся із письмовою заявою до Генерального прокурора України, в якій просив надати інформацію про наявні вакантні посади в Генеральній прокуратурі України, враховуючи, що за наявними в нього даними, на запропоновані йому раніше посади призначені працівники.

24.12.2013 р. першим заступником начальника Головного управління кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки-начальником управління кадрів Генеральної прокуратури України, начальником відділу роботи з кадрами центрального апарату і старшим прокурором цього ж відділу складено довідку про ознайомлення ОСОБА_4 з 5 вакансіями у центральному апараті Генеральної прокуратури України. Зазначено, що позивач остаточного рішення не прийняв і повідомить про нього додатково.

27.12.2013 р. ОСОБА_4 подав три рапорти на ім'я Генерального прокурора України з проханням призначити його на окремі із запропонованих посад у центральному апараті Генеральної прокуратури України. Отримання уповноваженою особою Генеральної прокуратури України (секретарем Поповою І.О.) 30.12.2013 р. вказаних рапортів підтверджується товарно-транспортною накладною ТОВ "Нова пошта" № 4208, в якій у графі "Інформація про відправлення" зазначено "документи", а в графі "Додаткова інформація про відправлення" - "лист про направлення трьох рапортів ОСОБА_4 від 27.12.2013 р. про призначення, зокрема, старшим прокурором відділу".

Видані відповідачем довідки про відсутність в автоматизованій системі електронного документообігу Генеральної прокуратури України відомостей про звернення позивача з рапортами та про те, що в Генеральній прокуратурі немає секретаря з прізвищем ОСОБА_8, а також покази допитаних в якості свідків працівників відповідача помилково розцінені судом апеляційної інстанції як докази того, що рапорти ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України не надходили, зважаючи на те, що ці докази надані заінтересованою особою, тоді як товарно-транспортна накладна містить об'єктивні дані, які не спростовані прокуратурою. Сам факт надсилання рапортів кур'єрською службою і наступна поведінка відповідача, пов'язана з цією подією, свідчить про його небажання надати одну із наявних вакантних посад у Генеральній прокуратурі України, хоч позивач висловив таке бажання.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з рішенням окружного суду про неправомірність звільнення позивача та поновлення його на займаній посаді.

При цьому колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні решти позовних вимог, враховуючи, що компетенція (повноваження) виконувачів обов'язків Генерального прокурора України його заступника ОСОБА_7 та першого заступника ОСОБА_6 на видання відповідних наказів визначена наказами Генерального прокурора України від 29.03.2013 р. № 42 і від 19.11.2013 р. № 101 "Про розподіл обов'язків між керівниками Генеральної прокуратури України", попередження про вивільнення складено відповідно до вимог трудового законодавства за 2 місяці до звільнення позивача, а вимоги про визнання незаконними дій Генерального прокурора України Пшонки В.П. та зобов'язання Генеральної прокуратури України довести до відома працівників органів прокуратури суть і зміст рішення суду за даним позовом не стосуються вирішення даного спору.

З огляду на викладене та виходячи з приписів статті 226 КАС України, рішення суду апеляційної інстанції, яким скасовано постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог і не наведено жодних мотивів відмови в задоволенні решти позовних вимог, підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону.

Керуючись статтями 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 5 червня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.