Справа № 207/3131/13-ц (2а/207/11/14)
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2015 р. м. Київ К/800/46173/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Винокуров К.С. , Пасічник С.С. , розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.01.2014 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2014р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпроджержинська про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпроджержинська з вимогами про визнання дій протиправними.

Постановою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.01.2014р. позовні вимоги задоволено. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Баглійської районної у місті Дніпродзержинську ради здійснити нарахування та виплату позивачу відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічної допомоги на оздоровлення з 1997 року по 2007 рік в розмірі 4 мінімальних заробітних плат на момент виплати за рахунок коштів Державного бюджету України з урахуванням проведених виплат та 2008 року по 2013 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат на момент виплати за рахунок коштів Державного бюджету України з урахуванням проведених виплат; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Баглійської районної у місті Дніпродзержинську ради здійснити нарахування та виплату індексації внаслідок інфляції з 01.01.1997 року по 2013 рік як інваліду ІІ групи у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Баглійської районної у місті Дніпродзержинську ради моральну шкоду, завдану у розмірі недорахованої суми щорічної допомоги на оздоровлення, як моральну шкоду згідно ст. 23, 268 ч. 3 Цивільного кодексу України та Рішень Конституційного суду України у розмірі 6 000,00 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2014р. апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Баглійської районної у місті Дніпродзержинську ради задоволено частково.

Постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.01.2014р. скасовано та прийнято нову постанову. Позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Баглійської районної у місті Дніпродзержинську ради щодо ненарахування та невиплати у 2013 році ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Баглійської районної у місті Дніпродзержинську ради здійснити нарахування та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням раніше виплачених сум. Позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення передбаченої ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 1997 року по 2012 рік (включно) залишено без розгляду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог та залишаючи без розгляду частину позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав, а при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають три складові частини, за наявності яких і настає відповідальність, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У касаційній скарзі позивач з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами, просить рішення судів скасувати та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні клопотання осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та користується пільгами, встановленими ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ та має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Відповідач в порушення норм ст. 48 вказаного закону виплачував позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі встановленому Постановою Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005р. у сумі 120,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції на момент звернення позивача до суду, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Обґрунтованими є висновку апеляційного суду про те, що положення Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" загальнодоступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини, тому вимоги про проведення перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 цього Закону з 1997 року по 2012 рік (включно), підлягають залишенню без розгляду.

Колегія суддів вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення передбаченої ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2013 рік.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі №796-ХІІ.

Статтею 48 вказаного Закону передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам І і ІІ групи у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Зазначені норми Закону не визнані неконституційними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - інвалідам I і II групи, розмір щорічної допомоги на оздоровлення - 120 грн.

Вищезазначені положення Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», прийняті пізніше ніж Закон №796-XII, неконституційними не визнавалися, положення Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

З огляду на викладене, колегія суддів, приходить до висновку щодо правомірності нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №562, тому рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити нарахування та виплату щорічної допомоги за 2013 рік в інших розмірах підлягає скасуванню.

При цьому апеляційним судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди з посиланнями на положення 23 Цивільного кодексу України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями), де зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2014р. в частині задоволення позовних вимог скасувати та відмовити в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2014р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановлених статтями 237-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді

Винокуров К.С.

Пасічник С.С.