Справа № 826/18862/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року № 826/18862/14

Окружний адміністративний суд міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 81-а, у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1
до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги заявлені про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняте Дніпровським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві 28.10.14 р.

Позивач вважає рішення про примусове повернення з України, прийняте Дніпровським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві 28.10.14 р., незаконним з таких підстав.

Позивач зазначає, що викладені у рішенні факти не відповідають дійсності, а саме: позивач був затриманий працівниками ГУБОЗ МВС України не на території Дніпровського району в парку культури та відпочинку "Гідропарк", а у Печерському районі м. Києва поблизу будинку за адресою: м. Київ, вул. Барбюса, 5-в. Також про це свідчить і оперативна інформація прес-служби ГУБОЗ МВС України.

Тобто, працівники Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м. Києві не мали права складати будь-які процесуальні документи та приймати рішення щодо позивача.

Відповідачем не було встановлено чи завершився у позивача термін перебування на території України, зокрема, шляхом направлення відповідних запитів.

Позивача не було належним чином ознайомлено про факт прийняття оскаржуваного рішення на порушення Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБУ 23.04.12 р. №353/271/150.

Позивач не сплачував штраф на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ №034679 від 28.10.14 р., своєї провини у вчиненні правопорушення не визнавав.

Крім того, позивач зазначає, що встановлений у оскаржуваному рішення строк для видворення за межі України - 28.10.14 р. - співпадає з датою прийняття рішення, у зв'язку з чим його неможливо дотримати взагалі.

Позивач зазначає, що згідно з наказом Президента Грузії №345 від 04.06.07 р. позивач за власним бажанням вийшов з громадянства Грузії та є особою без громадянства; у 2006 р. зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 та на утриманні позивача знаходяться двоє дітей.

У 2012 р. позивач звернувся до уповноважених органів з метою отримання дозволу на міграцію, однак отримав відмову з правом повторного звернення з аналогічною заявою після спливу одного року, що свідчить про намагання позивача оформити своє перебування на території України.

Відповідач - Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Згідно інформації УБОЗ ГУ МВС України в Одеській області, Державної прикордонної служби України позивач прибув на територію України в травні 2008 року за паспортом громадянина Грузії та до розгляду справи в суді - не покидав територію України. Зі слів позивача відповідачем встановлено, що позивач прибув на територію України на початку 2013 року, отже при перетинанні державного кордону позивач порушив встановлений законодавством України порядок перетинання державного кордону, чим скоїв правопорушення, передбачене частиною першою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того відповідач вказує, що позивач не реалізував своє право на звернення до органів Державної міграційної служби України .

В жовтні 2014 року позивача було затримано співробітниками ГУБОЗ МВС Украни без документів, які б підтверджували законність перебування на території України, а тому рішення прийнято з урахуванням обставин справи позивача та в межах повноважень відповідача - суб"єкта владних повноважень.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Громадянин Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, прибув на територію України приблизно на початку 2013 р. за національним паспортом (з його слів) у приватних справах, відмітки про перетин державного кордону відсутні, національний паспорт втратив при невідомих обставинах, документи в міграційній службі не реєстрував.

28.10.14 р. під час проведення спеціальної операції по реалізації інформації оперативного характеру щодо перерозподілу сфер впливу серед "кримінального елементу" у столиці та Україні в цілому, з метою упередження проведення "злодійських сходок" на території Дніпровського району в парку культури та відпочинку "Гідропарк" співробітниками ГУБОЗ МВС України був виявлений громадянин Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно листа УБОЗ ГУ МВС України в Одеській області від 02.03.12 р. №32/1589, посилаючись на обліки Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 останній раз прибув на територію України 16.05.08 р. за паспортом громадянина Грузії НОМЕР_1 та до теперішнього часу територію держави не покидав, тобто, є нелегальним мігрантом.

28.10.14 р. начальником Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ №034679, згідно якої громадянина ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУаАП в зв'язку з порушенням ч. 15 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Вказана постанова не оскаржена, штраф сплачено.

28.10.14 р. начальником Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язано його покинути територію України у термін до 28.10.14 р.

З вказаним рішенням позивач ознайомлений 28.10.14 р., але від підпису відмовився.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.14 р. у справі №755/28972/14-а задоволено позов Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві та визнано ОСОБА_1 особою, що перебуває на території України в нелегальному становищі та ухвалено примусово видворити його з території України.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.11.14 р. судове рішення І-ї інстанції скасовано, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Згідно ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

В даному випадку оскаржуване рішення від 28.10.14 р. про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняте Дніпровським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві саме з тієї підстави, що дії позивача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, оскільки позивача попередньо притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч. 15 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України) на підставі ч. 1 ст. 203 КУпАП (порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Вчинення вказаного адміністративного правопорушення підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МКМ №034679 від 28.10.14 р. Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві.

Вказана постанова позивачем у встановленому порядку не оскаржувалася. Посилання позивача на її невручення не приймаються судом до уваги, оскільки позивач приймав участь у розгляді справи Дніпровського районного суду м. Києва за №755/28972/14-а про примусове видворення з території України, де вказана постанова досліджувалася в якості доказу, і позивач мав достатньо можливостей для її оскарження.

Також в судовому засіданні суду надано копію висновку про припинення розгляду заяви та відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну особі без громадянства ОСОБА_1, затвердженого начальником ВСГІРФО ОМУ ГУ МВС України в Одеській області 06.03.12 р., згідно якого позивачу відмовлено в наданні дозволу на імміграцію саме з тих підстав, що він неодноразово притягався до відповідальності на території України за вчинення правопорушень, а саме: вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.08 р. позивача засуджено за ст. 309 ч. 1 КК України (незаконний обіг наркотиків), 15.11.10 р. Слідчим управлінням ГУ МВС України в Одеській області відносно позивача порушено кримінальну справу №43 за ст. 358 ч. 1, ч. 2 КК України та застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, рішенням Голосіївського РУ ГУ МВС України від 20.05.08 р. заборонено в'їзд в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 терміном до 20.05.13 р. (матеріали щодо вказаного рішення знищені за терміном зберігання згідно листа Голосіївського районного відділу ГУ МВС України в м. Києві від 26.01.15 р. №2/115).

Позивача повідомлено про прийняте рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію листом Одеського міського управління ГУ МВС України в Одеській області за №31/30-441 з роз'ясненням підстав відмови, проте, позивачем наведені у відмові підстави (притягнення до кримінальної відповідальності) не заперечено та не оскаржено.

Між тим, з'ясованої щодо позивача інформації достатньо для висновку про те, що дії позивача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, що є підставою для прийняття рішення про примусове повернення позивача в країну походження.

Крім того, наявні у відповідача та у матеріалах справи докази свідчать про незаконність перебування позивача на території України станом на момент затримання.

Згідно Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" -

нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України; 15) особа без громадянства - особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином (ст. 1).

Іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ст. 9).

В'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України; іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання (ст. 15).

В даному випадку рішенням Голосіївського РУ ГУ МВС України від 20.05.08 р. заборонено в'їзд в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 терміном до 20.05.13 р. Тобто, до 20.05.13 р. перебування позивача на території України було незаконним, тоді як у грудні 2008 р. позивача притягнуто на території України до кримінальної відповідальності і у листопаді 2010 р. щодо позивача порушено кримінальну справу на території України, що свідчить про невиконання позивачем рішення про видворення.

Останній задокументований перетин позивачем державного кордону України мав місце 16.05.08 р. згідно листа УБОЗ ГУ МВС України в Одеській області від 02.03.12 р. №32/1589 та до теперішнього часу територію держави не покидав, тобто, є нелегальним мігрантом.

Окремо суд зазначає, що посилання позивача на зазначення в оскаржуваному рішення невірних обставин затримання позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки обставини затримання позивача 28.10.14 р. під час проведення спеціальної операції по реалізації інформації оперативного характеру щодо перерозподілу сфер впливу серед "кримінального елементу" у столиці зазначені у постанові про накладення адміністративного стягнення ПН МКМ №034679 від 28.10.14 р. Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, яка позивачем не оскаржена.

Відповідно, у суду відсутні підстави для висновку, щоб ставити під сумнів попередньо встановлені іншим судовим рішенням обставини згідно ч. 1 ст. 72 КАС України.

Також не можуть бути підставою для визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення інші наведені позивачем зауваження, а саме.

Факт ознайомлення позивача з прийнятим щодо нього рішенням та відмову його отримати засвідчено підписами понятих; примусових способів ознайомлення особи з прийнятим щодо нього рішенням та вручення копії законодавством не передбачено.

Також факт сплати чи не сплати позивачем особисто штрафу на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ №034679 від 28.10.14 р. не впливає на можливість прийняття рішення про примусове повернення позивача в країну походження, а також на його відповідність законодавству.

Оскільки позивач не оскаржив вказану постанову, то висновок відповідача про визнання позивачем своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними матеріалами.

Згідно ст. 26 Закону у рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

За таких обставин встановлений у оскаржуваному рішенні обмежений строк для того, щоб покинути територію України, не порушує вимоги вказаної статті.

Ті обставини, що згідно з наказом Президента Грузії №345 від 04.06.07 р. позивач за власним бажанням вийшов з громадянства Грузії та є особою без громадянства; у 2006 р. зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 та на утриманні позивача знаходяться двоє дітей, не може бути підставою, що унеможливлює прийняття щодо позивача рішення про примусове повернення.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, з огляду на надані сторонами доказами у справі та висловлені доводи представниками позивача та відповідача, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову, а тому позов визнається судом таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 183-5 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 183-5 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева