Справа № 826/2192/15
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 березня 2015 року № 826/2192/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій, Служби безпеки України
провизнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій (далі по тексту - відповідач-1, ВІТІ ДУТ), Служби безпеки України (далі по тексту - відповідач-2, СБУ), в якому просить суд: визнати неправомірними дії посадових осіб ВІТІ ДУТ та зобов'язати відповідача-1 надати документ (наказ, розпорядження тощо), який свідчить про початок проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України з 01.09.2002 (з дня зарахування до ВІТІ НТУУ «КПІ»), оформленого відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2014 у справі №754/11485/14ц; зобов'язати СБУ внести зміни до особової справи офіцера із встановленням дати 01.09.2002 року як початок проходження позивачем військової служби в Збройних Силах України з відповідним перерахуванням вислуги років та грошового забезпечення згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт початку проходження позивачем військової служби з 01.09.2002 року, водночас, відповідач-1 не надав документу (наказу, розпорядження тощо) на виконання рішення суду, а відповідач-2 на звернення позивача про внесення змін до його особової справи зазначає, що для таких необхідні або документи від відповідача-1 або відповідне рішення суду.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2015 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні 10.03.2015 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача-2 проти задоволення позову заперечувала, наголошуючи на тому, що рішення Деснянського районного суду м. Києва не створює жодних правових наслідків для СБУ, а позовні вимоги про зобов'язання провести перерахунок вислуги років з 01.09.2012 та грошового забезпечення є безпідставними та не ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Відповідач-1, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. До суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі, у задоволенні якого відмовлено.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене та не прибуття відповідача-1 у судове засідання, в судовому засіданні 10.03.2015 суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2014 у справі №754/11485/14ц, яке набрало законної сили 06.10.2014, задоволено заяву ОСОБА_1: встановлено факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 дійсно навчався у вищому військовому навчальному закладі в період з 01.09.2012 року по 14.08.2006 року (ВІТІ НТУУ «КПІ») зараз (ВІТІ ДУТ) як курсант; встановлено дату 01.09.2012 року як початок проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України, а саме з дня зарахування його до ВІТІ НТУУ «КПІ» (зараз ВІТІ ДУТ).

24.12.2014 позивач звернувся до начальника ДОДТЛ СБ України з рапортом про внесення змін до матеріалів його особової справи в частині розрахунку вислуги років та встановлення відповідного розміру надбавки за вислугу років на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2014 року у справі №754/11485/14ц.

Листом від 26.01.2015 року №16/332 відповідач-2 зазначив, що підстав для виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2014 року немає, оскільки СБУ не було стороною у справі. Водночас СБУ зазначило, що здійснення перерахунку вислуги років на військовій службі можливо лише у разі винесення судом рішення про зобов'язання відповідача-2 вчинити дії або надання з боку ВІТІ ДУТ документів, які свідчать про зарахування його на військову службу з 01.09.2002 року, оформлених відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва.

Позивач листом від 31.01.2015 року звернувся до ректора Державного університету телекомунікацій, в якому просив надати вказівку посадовим особам ВІТІ ДУТ надати у найкоротший термін документ (наказ), який свідчить про початок проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України з 01.09.2002 року.

Листом від 04.02.2015 року №02/138 Державний університет телекомунікацій направив на розгляд звернення позивача начальнику ВІТІ ДУТ у зв'язку з тим, що в ДУТ відомостей про проходження ОСОБА_1 військової служби немає.

Відповідно до листа начальника ВІТІ ДУТ від 12.02.2015 позивачу рекомендовано звернутися з даного питання до начальника галузевого державного архіву Міністерства оборони України, куди передані всі данні стосовно проходження військової служби офіцерів, прапорщиків, курсантів (студентів) до 2010 року включно.

У зв'язку з невиконанням відповідачами судового рішення про встановлення факту проходження військової служби позивачем з 01.09.2002 року, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

ОСОБА_1 проходить службу за контрактом осіб офіцерського складу у Службі безпеки України.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно частини першої статті 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2014 у справі №754/11485/14ц вбачається, що останнє набрало законної сили 06.10.2014.

Відтак, таке рішення є обов'язковим до виконання на всій території України.

Положеннями пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення факту, що має юридичне значення» визначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі статтею 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

З наведеного випливає, що у відповідача-2 як в особи, в якої позивач проходить службу та в якої знаходиться особова справа офіцера - ОСОБА_1, виникає обов'язок внести відповідний запис до особової справи позивача на підставі встановленого рішенням Деснянського районного суду м. Києва факту. Відтак позовні вимоги в частині зобов'язання СБУ внести зміни до особової справи офіцера із встановленням дати 01.09.2002 як початок проходження позивачем військової служби в Збройних Силах України є обґрунтованими.

Крім того, підпунктом 10 пункту 3.4. розділу ІІІ Інструкції про порядок обліку кадрів у Службі безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 26.06.2012 № 263/ДСК, встановлено, що до матеріалів особової справи долучаються документи, що містять відомості, що характеризують військовослужбовця під час проходження військової служби в СБУ, а саме - судові рішення, що стосуються особи.

З огляду на наведене, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є саме зобов'язання відповідача-2 внести відповідні зміни до особової справи позивача, оскільки покладення на ВІТІ ДУТ обов'язку видати на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва документ, який свідчить про початок проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України, не може належним чином відновити порушені права особи. Крім того, матеріали справи, зокрема, лист ВІТІ ДУТ від 12.02.2015 року №1/11/392, свідчать, що відповідач-1 не відмовив позивачу у видачі такого документу, а лише вказав, що така інформації знаходиться у розпорядженні іншого органу, а саме Галузевого державного архіву Міністерства оборони України. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Оцінюючи позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання СБУ перерахувати вислугу років та грошового забезпечення згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» на підставі внесених змін до особової справи позивача, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язок щодо перерахунку вислуги років та грошового забезпечення позивача виникне у відповідача-2 виключно після внесення відповідних змін до особової справи ОСОБА_1

Оскільки СБУ не внесені зміни до особової справи позивача щодо дати початку проходження останнім військової служби в Збройних Силах України, підстави для зобов'язання відповідача-2 врахувати такі зміни та перерахувати вислугу років та грошове забезпечення відсутні, оскільки захисту підлягають виключно порушені права особи, у зв'язку з чим зазначені позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позивачем не доведено у повному обсязі правомірність заявлених вимог, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

На стягненні судових витрат позивач ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні не наполягав.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Службу безпеки України внести зміни до особової справи офіцера - ОСОБА_1 із зазначенням дати початку проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України - 01 вересня 2002 року у відповідності до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року у справі №754/11485/14ц.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у десятиденний строк за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя В.П. Катющенко