Справа № 816/5054/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року м. Київ К/800/7264/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
за участю секретаря судового засідання Бовкуна В.В.,

представника позивача Дробота Р.Д.,

представника відповідача Тімощука А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 року

у справі № 816/5054/13-а

за позовом публічного акціонерного товариства «Полтавський автоагрегатний завод» (далі - позивач, ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод»)

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Полтаві)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод» звернулось у серпні 2013 року до суду з позовом до ДПІ у м. Полтаві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.04.2013 року № , № , № та від 03.07.2013 року № .

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 року, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 15.04.2013 року № та від 03.07.2013 року № . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1, п. 201.10, п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та ст. 7, ст. 9, ст. 69, п. 1 ст. 86, ст. 138, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 06.03.2013 року по 20.03.2013 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку у банку за квітень, травень, червень, липень 2011 року, за результатами якої складено акт від 27.03.2013 року № 1794/15.3/00232124, яким зафіксовано встановлені перевіркою порушення позивачем вимог: п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого позивачем: завищено суму податкового кредиту по податкових деклараціях з податку на додану вартість за березень 2011 року в сумі 1 141 157,00 гривень, за квітень 2011 року в сумі 1 141 438,00 гривень, за травень 2011 року в сумі 503 910,00 гривень, за червень 2011 року в сумі 698 351,00 гривня; завищено суму бюджетного відшкодування по податкових деклараціях з податку на додану вартість за квітень 2011 року в сумі 917 511,00 гривень, за травень 2011 року в сумі 950 895,00 гривень, за червень 2011 року в сумі 507 430,00 гривень, за липень 2011 року в сумі 694 831,00 гривня; завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду по уточнюючих розрахунках до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2011 року в сумі 405 754,00 гривні; занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового періоду) по уточнюючих розрахунках до податкових декларацій з податку на додану вартість за березень 2011 року в розмірі 8435,00 гривень; п. 198.6 ст. 198, пп. «б» п. 201.11 ст. 201, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту липня 2011 року у розмірі 45,00 гривень та завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту липня 2011 року в розмірі 45,00 гривень.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.04.2013 року: № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 405 754,00 гривні; № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 45,00 гривень; № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 3 070 667,00 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1 535 333,50 гривні.

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення від 15.04.2013 року № скасовано в частині нарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 187 917,00 гривень, в решті податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.07.2013 року № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 3 070 667,00 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 347 416,00 грн.

Підставою зменшення позивачу суми від'ємного значення та бюджетного відшкодування з податку на додатку вартість є висновки відповідача, що податковий кредит у відповідних звітних періодах позивачем сформовані на підставі податкових накладних, оформлених з порушенням вимог податкового законодавства, а саме, назва підприємства - покупця (позивача) у податкових накладних, не відповідає назві, зазначеній у статутних документах позивача.

Суди попередніх інстанцій вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, з висновками яких погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Вимоги щодо оформлення податкових накладних регламентовані ПК України та Порядком заповнення податкової накладної, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 року № 1379, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 року за № 1333/20071 (далі - Порядок № 1379).

Положеннями п. 201.1 ст. 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках із зазначенням обов'язкових реквізитів.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

За приписами абз. 1 п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Так, судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків - покупця. І лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник податку на додану вартість, позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з березня 2011 року по липень 2011 року позивачем здійснено ряд господарських операцій, за результатами яких отримав від підприємств-контрагентів податкові накладні, на підставі яких ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод» сформовано суми податкового кредиту відповідних періодів та включено до сум бюджетного відшкодування, та визначено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.

При цьому, судами встановлено, що реальність та фактичне виконання оподаткованих позивачем господарських операцій, на підставі яких були виписані податкові накладні, відповідачем не ставиться під сумнів, що також підтверджується матеріалами акту перевірки.

Однак, з матеріалів акту перевірки вбачається, що єдиною підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували твердження податкового органу щодо недійсності податкових накладних, які ґрунтуються виключно на невірному зазначенні найменування покупця в таких, зокрема, в податкових накладних значиться назва отримувача товарів/послуг ВАТ «Полтавський автоагрегатний завод», відкрите акціонерне товариство «Полтавський автоагрегатний завод», ОАО «Полтавський автоагрегатний завод», в той час як у перевіряємий період в установчих документах позивача повна назва останнього була зазначена відкрите акціонерне товариство «Полтавський автоагрегатний завод», а скорочена - ВАТ «ПААЗ».

Так, колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що наявність недоліків в оформленні податкових накладних не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Як свідчать матеріали справи, деякими контрагентами позивача податкові накладні заповнено російською мовою, зокрема, зазначено ВАТ (ПАТ, ОАО), що є скороченими назвами організаційної форми позивача, як відкритого акціонерного товариства або (після перетворення) публічного акціонерного товариства.

При цьому, судами вірно зауважено, що зазначення «ОАО» є скороченою назвою форми підприємства позивача російською мовою, а тому не може слугувати достатньою підставою для визнання таких податкових накладних недійсними, оскільки такі мають інші обов'язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати особу.

Крім того, при дослідженні наявних у матеріалах справи копій податкових накладних судами встановлено, що такі за формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, дозволяють ідентифікувати сторін операції, характер, зміст, час виконання і вартість поставки товарів (робіт, послуг), а правомірно відображено позивачем у податковій звітності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо правомірності віднесення позивачем сум податку на додану вартість, сплачених у вартості придбаних товарів, послуг, на підставі належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних за період березень-липень 2011 року та як наслідок правомірно скасували оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 15.04.2013 року № та від 03.07.2013 року № .

Крім того, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.04.2013 року № задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, за результатами адміністративного оскарження, Рішеннями ГУ Міндоходів у Полтавській області від 13.06.2013 року № 154/10/10.2-07 та Міністерства доходів і зборів України від 15.07.2013 року № 16/99-99-10.01.15 про результати розгляду скарг, зазначене податкове повідомлення-рішення скасовано в частині нарахування позивачу штрафних (фінансовим) санкцій у розмірі 1 187 917,00 гривень, в іншій частині скарги залишено без задоволення.

Так, на підставі викладеного, відповідачем 03.07.2013 року було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 3 070 667,00 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 347 416,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 15.04.2013 року № вважається відкликаним, а відтак відсутні і підстави та необхідність визнання його протиправним та скасування в судовому порядку.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 15.04.2013 року № , з огляду на наступне.

За приписами п. 201.11 ст. 200 ПК України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є: касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 грн. за день (без урахування податку).

Так, під час перевірки відповідачем було встановлено включення позивачем до податкового кредиту за липень 2011 року касових чеків на суму отриманих товарів/послуг більше ніж 200 грн. за день (без урахування ПДВ), зокрема, чеки ТОВ «Фоззі-фуд»: від 01.07.2011 року № 13/373/517 - сума без ПДВ 125,87 гривень (сума ПДВ 25,17 гривень) та № 13/373/516 - сума без ПДВ 163,58 гривні (сума ПДВ 32,72 гривні), від 24.07.2011 року № 13/396/315 - сума без ПДВ 165,21 гривень (сума ПДВ 33,04 гривні) та № 13/396/316 - сума без ПДВ 98,33 гривень (сума ПДВ 19,67 гривень).

Як свідчать матеріали справи, у ході судового розгляду позивачем зазначені порушення не спростовувались та не заперечувались. При цьому, в обґрунтування позовних вимог не було наведено обставин на підтвердження помилковості висновків податкового органу щодо порушення ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод» вищевказаних норм податкового законодавства в цій частині правовідносин.

На підставі викладеного, колегія суддів касаційної інстанції приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод».

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які б могли призвести до скасування оскаржуваних рішень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 року у справі № 816/5054/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) І.О. Бухтіярова
Судді: (підпис) М.І. Костенко
(підпис) І.В. Приходько