Справа № 2а-3824/11/1370
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року №2а-3824/11/1370

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представника позивача Петлюк Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,-

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2011 року на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова до ОСОБА_3 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 26 860,00 грн.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду Костіва М.В. від 04 травня 2011 року провадження у вищевказаній адміністративній справі відкрито та призначено справу до попереднього судового розгляду.

Згідно ухвали Львівського окружного адміністративного суду 04 жовтня 2011 року, провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №2а-8711/11/1370.

18 жовтня 2012 року, на підставі розпорядження «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ» №47-Р від 18.10.2012 року і на виконання вимог статті 15-1 Кодексу адміністративного судочинства України, було призначено повторний автоматизований розподіл справи №2а-3824/11/1370.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, справу за позовом Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова до ОСОБА_3 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів було передано на розгляд головуючому судді Сасевичу О.М.

Ухвалою 22.10.2012 року адміністративну справу №2а-3824/11/1370 суддею Сасевичем О.М. було прийнято до свого провадження.

Згідно ухвали судді від 30.10.2014 року, поновлено провадження у справі №2а-3824/11/1370 та внесено виправлення в анкетні дані відповідача (за якими слід вважати вірним ім'я відповідача - «Муллітовський Йосип Кирилович»).

У попередньому судовому засіданні 17.11.2014 року судом, на підставі статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України, було здійснено заміну позивача - Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова на її правонаступника - Державну податкову інспекцію у Личаківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області.

Ухвалою суду від 17.11.2014 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Розгляд справи судом за клопотанням представника позивача неодноразово відкладався.

У судовому засіданні 11.03.2015 року судом, на підставі статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено заміну позивача на Державну податкову інспекцію у Личаківському районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча своєчасно і належним чином останні повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень - судових повісток.

Третя особа також не забезпечила належного представництва у розгляді справи. При цьому, до суду третьою особою було подано письмові пояснення по суті спору.

У відповідності до ст.ст.71, 128 КАС України, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача (представника відповідача) та представника третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази, які мають значення для вирішення справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що за даними Управління ДАІ ГУ МВС України у Львівській області 12.11.2008 року на ім'я відповідача було зареєстровано транспортний засіб.

Так, листом Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ при ГУ МВС України у Львівській області від 31.08.2010 року вих. №9/2074 «Щодо надання інформації про проведення першої реєстрації автомобілів ввезених на територію України» повідомив податковий орган, що відповідач 12.11.2008 року зареєстрував транспортний засіб: автомобіль марки FREIGHTLINER Sprinter 316, 2002 року випуску, об'ємом двигуна 2686 куб.см., державний номерний знак НОМЕР_1, який, відповідно до ст.2 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», є об'єктом оподаткування.

З розрахунку суми податку з власників транспортних вбачається, що відповідач повинен був сплатити 26 860,00 грн. за автомобіль марки FREIGHTLINER Sprinter 316, 2002 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 (об'єм двигуна 2686 куб.см., ставка податку за 100 куб.см. - 1000,00 грн.).

24 січня 2011 року позивачем було проведено перевірку сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, за результатами якої складено довідку №1296/17-010 та зафіксовано факт несплати відповідачем податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 26 860,00 грн.

Відповідно до довідки ДПІ у Личаківському районі м.Львова від 24.01.2011 року №1296/17-010, а також довідки ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області від 28.11.2014 року №б/н, кошти по податку з власників транспортних засобів від відповідача у сумі 26 860,00 грн. до бюджету не надходили.

З наведених причин позивач звернувся до суду про стягнення із ОСОБА_2 податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 26 860,00 грн.

Відмовляючи в позові, суд зазначає таке.

Згідно п.1.3 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (що діяв на час виникнення спірних правовідносин надалі Закон №2181), податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

У відповідності до ст.6 даного Закону №2181, у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

Згідно п.1.9 ст.1 даного Закону, податкове повідомлення - письмове повідомлення контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Як свідчать матеріали справи та й не заперечувалося представником позивача в судовому засіданні, жодного податкового рішення органом ДПІ не виносилось, відповідно й відповідач такого не міг отримувати та не отримував, а відтак, на переконання суду, у позивача відсутні правові підстави для звернення із таким адміністративним позовом.

Поряд із цим, вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» №1963-ХІІ, платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Відповідно до ст.2 цього Закону, об'єктами оподаткування є, зокрема, автомобілі, призначені для перевезення не менше 10 осіб, включаючи водія, - код 8702; автомобілі легкові - код 8703; автомобілі вантажні - код 8704.

Згідно ст.3 Закону №1963-ХІІ, перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Податок з визначених цим Законом власників наземних транспортних засобів сплачується юридичними та фізичними особами за місцем реєстрації таких транспортних засобів на спеціальні рахунки територіальних дорожніх фондів республіканського бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів та бюджетів міст Києва та Севастополя.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1963-ХІІ, податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд.

Згідно із ч.5-8 ст.6 Закону №1963-ХІІ, сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, обчислюється за ставками, визначеними у статті 3 цього Закону. У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобов'язані сплатити податок не більш як за три попередні роки. Перерахування неправильно сплаченого податку допускається не більш як за три попередні роки. Органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов'язані щомісячно повідомляти податкові органи про транспортні засоби, зареєстровані або зняті з реєстрації протягом попереднього місяця, за формою, затвердженою центральним податковим органом України, та їх власників.

Відповідно до ч.4 ст.5 Закону №1963-ХІІ, фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

На момент реєстрації транспортного засобу на ім'я відповідача, єдиний на території України «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (надалі по тексту - Порядок).

Згідно з п.2 Порядку, такий є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

В силу абз.1 п.3 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться в числі іншого, з метою здійснення контролю за дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів.

Відповідно до п.8 вказаного Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів).

При цьому, відповідно до ч.4 ст.5 Закону №1963-ХІІ, власники зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію відповідні квитанції або платіжні доручення про сплату податку.

Згідно із ч.6 ст.5 Закону №1963-ХІІ, у разі відсутності документів про сплату податку, перша реєстрація в Україні транспортних засобів не проводиться.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, суд приходить до переконання, що обов'язковими умовами здійснення першої реєстрації транспортних засобів є особисте подання до відповідного органу заяви про реєстрацію транспортного засобу, необхідних документів для вчинення реєстраційної дії, а також документів про сплату податку з власників транспортних засобів або документів, що дають право на користування пільгами. При цьому, здійснюючи державну реєстрацію транспортного засобу, органи, що здійснюють реєстрацію наділенні правом перевіряти сплату мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством (та які є обов'язковими при реєстрації таких транспортних засобів). У разі відсутності відомостей про сплату мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством, або встановлення факту, що документи, які підтверджують їх сплату, є фіктивними чи підробленими, органи, що здійснюють реєстрацію відмовляють у реєстрації транспортного засобу, а якщо такий факт встановлено в період експлуатації автомобіля після його реєстрації, відповідно до абзацу 3 п.40 Порядку, скасовують реєстрацію незалежно від того, хто є власником автомобіля.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постановах від 17 грудня 2013 року в справі №21-422а13 та від 22 жовтня 2013 року в справі №21-104а13.

При вирішенні даної справи, суд також враховує, що у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право користування пільгами, перша реєстрація в Україні транспортних засобів не проводиться.

Більш того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що у своєму рішенні від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Згідно ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, представником позивача під час розгляду справи не наведено і не надано суду належних та допустимих доказів щодо наявності в діях відповідача ознак неправомірності, як і не доведено правомірності донарахування йому суми податку з власників транспортних засобів, а судом таких не встановлено.

При цьому, оскільки факт реєстрації транспортного засобу підтверджує те, що на момент такої реєстрації на ім'я відповідача було виконано всі обов'язкові вимоги, в тому числі й щодо сплати податку з власників транспортних засобів, то підстави для задоволення позовних вимог ДПІ відсутні.

Окрім того, суд враховує, що платник не може нести відповідальності за дії працівників ДАІ чи банківських установ в процесі сплати та перерахування податків до бюджету, оскільки такі є підставою для проведення відповідної перевірки правоохоронними органами. Реєстрація транспортного засобу без сплати встановленого законом податку чи неперерахування відповідних коштів тягне за собою відповідальність посадових осіб органу, які здійснили таку реєстрацію чи проводили відповідні розрахунки. В свою чергу, відсутність надходження податку в дохід бюджету не є підставою для стягнення його саме з відповідача, оскільки його вина у несплаті такого не доведена належним чином.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області щодо стягнення податку з власників транспортних засобів, у зв'язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору з відповідача не належить стягувати.

Керуючись ст.ст.7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 128, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова Львівського окружного адміністративного суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження. постанови.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 16 березня 2015 року.