Справа № 820/18017/14
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 р. Справа № 820/18017/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

представників сторін: позивача - Христової М.Н., відповідача - Піскун О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2014р. по справі № 820/18017/14

за позовом Приватного підприємства "ХАРКІВ-ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ"

до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,-,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство "ХАРКІВ-ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ"(далі по тексту - позивач, ПП "ХАРКІВ-ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ") звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області), в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.10.2014 року № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2014 року по справі №820/18017/14 позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області від 10.10.2014 року №, прийняте щодо приватного підприємства "ХАРКІВ-ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ".

Стягнуто з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "ХАРКІВ-ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 306,00 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неправильність дослідження доказів і встановлення обставин у справі, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2014 року по справі №820/18017/14; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі, письмових поясненнях, а також його представник у судовому засіданні зазначив про порушення судом першої інстанції вимог ст.159 КАС України. Вказав на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки факту відсутності реальності вчинення господарських операцій позивачем із платником податків та зборів ТОВ "Автодилер". Зазначив, що згідно з актом перевірки №1842/22/33872506 від 26.09.2014р., підприємством порушено ст.185, п. 198.3 п. 198.6 ст.198 Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму на суму 101902,00 грн. за квітень 2014 року. Звертає увагу на те, що позивачем не надано документів, що свідчать про фізичне переміщення ТМЦ у просторі, а видаткові накладні від 23.04.2014р., 30.04.2011р., та акти виконаних робіт складені з порушенням ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" Вважає не підтвердженим знаходження товару на складах позивача, оскільки документів складського обліку, які б підтверджували фактичне прийняття ТМЦ на зберігання, рух на складах не надано. Також, вказав на відсутність належних доказів використання послуг автотехніки у господарській діяльності позивача на суму 33 524,17грн. (ПДВ). Вважає вірними висновки акту перевірки про заниження позивачем податкового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість, та не вбачає підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення від 10.10.2014 року №.

Позивач, у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу, письмових поясненнях, а також його представник у судовому засіданні, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Вказав на те, що відповідачем не було доведено правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, а господарські операції між позивачем та ТОВ "Автодилер" є реальними, що підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами. Так, з викладених підстав, вважає рішення суду першої інстанції, яким скасовано незаконно прийняте податкове повідомлення-рішення від 10.10.2014 року № правомірним та таким, що прийнято з дотриманням вимог ст.159 КАС України при повному та всебічному з`ясуванні обставин справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПП "ХАРКІВ-ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ" з питання дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ "Автодилер" за квітень 2014 р. та з ТОВ "Компанія "Укрпромторг" за період листопад 2013 р., за результатами якої 26.09.2014 року був складений акт за № 1842/22/33872506, де були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, а саме:

1) відсутність факту реального вчинення господарських операцій ПП "ХАРКІВ-ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ" по придбанню товарів (робіт, послуг) у ТОВ "Компанія "Укрпромторг" (код: ) за листопад 2013 року та у ТОВ "Автодилер" (код: ) за період квітень 20014 року, та в частині подальшої їх реалізації контрагентам - покупцям;

2) відсутність об'єкту оподаткування при придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ "Компанія "Укрпромторг" за листопад 2013 р. на суму ПДВ 22387 грн. та у ТОВ "Автодилер" за квітень 2014 р. на суму ПДВ 112656 грн., які підпадають під визначення ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПКУ, в результаті чого встановлено завищення ПП "ХАРКІВ-ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ" податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість всього на суму 135043,00 грн., в тому числі за листопад 2013 року на суму 22 387,00 грн., за квітень 2014 року на суму 112 656,00 грн.; завищення ПП "ХАРКІВ-ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ" податкового зобов'язання всього на суму 33 141,00 грн., в тому числі в частині реалізації товарів та послуг Харківському регіональному структурному підрозділу ДП обслуговування повітряного руху України () за листопад 2013 року на суму 22 387,00 грн., за квітень 2014 року на суму 1334,00 грн., та в частині реалізації послуг ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" (код: ) за квітень 2014 року на суму 9 420,00 грн., що призвело до заниження ПДВ за період, що перевіряється всього на суму 101 902,00 грн., в тому числі за квітень 2014 року на суму 101 902,00 грн.

За наслідками вказаного акту перевірки, 10.10.2014 року ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області було прийняте податкове повідомлення-рішення № на загальну суму грошового зобов'язання 152 853, грн., в тому числі за основним платежем 101902 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 50951 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням від 10.10.2014 року № року, ПП "ХАРКІВ-ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ" звернулось до суду з вимогою про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні вказаного податкового повідомлення - рішення діяв не в межах наданих повноважень та не у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Так, судом першої інстанції зазначено, що реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Автодилер" підтверджується належним чином складеними первинними документами. Зазначив, що позивачем було правомірно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені позивачем в ціні отриманих товарів та послуг від вказаних контрагентів.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення від 10.10.2014 року № року прийнято ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області на підставі висновків відповідача про безтоварний характер господарських операцій позивача із контрагентом ТОВ "Автодилер" за квітень 2014 р. Таким чином, відповідач дійшов висновку про завищення позивачем податкового кредиту, що призвело до заниження суми податку на додану вартість в сумі 101901,37 грн.

Колегія суддів вважає висновки відповідача щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 10.10.2014 року № року в частині збільшення позивачу основного зобов`язання з ПДВ за основним платежем в сумі 33524,17 грн. вірними та не погоджується з висновками податкового органу щодо збільшення позивачу основного зобов`язання з ПДВ за основним платежем у розмірі 68377,20 грн., виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Правовідносини щодо формування платником податків податкового кредиту з ПДВ з 01 січня 2011 року врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Вимоги до оформлення податкової накладної передбачено пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), згідно з яким платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг) платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимоги щодо документального забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 р. № 996-Х1У та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.95р. №88 (зареєстровано в Мін'юсті України 05.06.95р. №168/704).

За змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

У відповідності до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.95р. №88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

З огляду на вищезазначені норми, колегія суддів зазначає, що право на формування податкового кредиту з ПДВ безпосередньо пов'язане з господарською діяльністю платника податку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду, у перевіряє мий період позивач мав господарські відносини із ТОВ "Автодилер".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що господарські відносини між позивачем та ТОВ "Автодилер" склалися на підставі укладених договору купівлі-продажу від 07.03.2014р. № 07/03/14 та договору про надання послуг автотехніки від 11.03.2014р. № 11/03/14.

Так, за договором купівлі продажу № 07/03/14 від 07.03.2014р„ укладеним між ТОВ "АВТОДИЛЕР" та ПП "ХАРКІВ-ЕНЕРГСТРОЙКОНТАКТ", Постачальник (ТОВ "Автодилер") зобов'язується поставляти та передавати у власність Покупцю (ПП "Харків-Енергостройконтакт") товар, а Покупець зобов'язується приймати цей товар і своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього Договору, (п. 1.1. Договору № 07/03/14)

Передача (сдавання-приймання) товару (відповідно до п.3.3 Договору № 07/03/14) здійснюється згідно накладної.

Датою поставки (відповідно до п. 3.4 Договору № 07/03/14) вважається дата, зазначена в накладній.

Згідно з п.3.6. Договору № 07/03/14, передача товару Покупцю здійснюється після надання Постачальнику довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Матеріалами справи підтверджено, що товар отримав по довіреності від 30.04.2014 р. № 7, матеріально-відповідальна особа Мовчан Р.П.

На підтвердження переходу права власності на товар за даним договором були виписані податкова накладна №81 від 30.04.2014р. ПДВ у розмірі 40 898,56 грн. та видаткова накладна № 23 від 30.04.12014р., на загальну суму 245 391,34 грн., ПДВ - 40 898,56 грн.,

Товар було оприбутковано по бухгалтерському рахунку 205 „Будівельні матеріали" на суму 203 512,64 грн. (Дт рах. 205 Кт рах. 63 "Розрахунки з постачальниками та підрядниками" ) та по рахунку 15-31 на суму 975,00 грн. (Дт рах. 15-31 "Придбання інших необоротних матеріальних активів" Кт рах. 63 "Розрахунки з постачальниками та підрядниками"),

Також виписані податкова накладна №83 від 30.04.2014р. ПДВ у розмірі 27 478,64 грн. (сума ПДВ Дт рахунка 64-12 Кт рах. 63) та видаткова накладна №24 від 30.04.12014р., на загальну суму 164 871, 82 грн., з них - 137 393,18 грн. без ПДВ, ПДВ -27 478,64 грн.,

Товар оприбутковано по бухгалтерському рахунку 15-21 „Капітальні інвестиції. Придбання основних засобів" (Дт рах. 15-21 Кт рах. 63) на суму 102 227,10 грн., та по рахунку 207 "Запасні частини" на суму 35 166,08грн. (Дт рах. 207 Кт рах. 63 "Розрахунки з постачальниками та підрядниками" ).

Відповідно до п. 3.2 Договору № 07/03/14 від 07.03.2014 року поставка товару здійснюється транспортом Замовника.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємство має власний транспорт, який перебуває на обліку, рах. 105 "Транспортні засоби", відповідні регістри бухгалтерського обліку було надано та долучено до матеріалів справи.

На підтвердження часткової сплати за товар, матеріали справи містять платіжне доручення №84 від 13.05.2014р. на суму 100 000,00 грн. та платіжне доручення №86 від 22.05.2014р. на суму 8 000,00 грн.

З даного приводу позивач пояснив, що на теперішній час кредиторська заборгованість по договором №07/03/14 від 07.03.2014р. складає 302 263,16 грн., що не було спростовано в ході апеляційного розгляду.

Подальше використання придбаних товарів за даним договором підтверджується:

- актом списання від26.05.2014 року, згідно якого будівельні матеріали (цемент 11т) на суму 9 533,37 грн. (без ПДВ) списано на капітальний ремонт офісного приміщення за адресою м. Харків, вул. Морозова, 1, акт на списання від 26.05.2014р. що в подальшому збільшить вартість приміщення на суму 9 533,37 грн. (Дт рах. 151 "Капітальне будівництво" Кт рах. 205, Дт рах. 15-22 "Виготовлення і модернізація основних засобів" Кт рах. 151 на суму 9 533,37 грн.)

- актом списання від 30.05.2014 року, згідно якого будівельні матеріали на суму 99 206,04 грн. (без ПДВ) списані на капітальний ремонт офісного приміщення за адресою с. Н.Бишкин, вул. 40 років Перемоги, 32. Акт на списання від 30.05.2014р. на суму 99 206,04 грн., що збільшує вартість приміщення на суму 99 206,04 грн. Дт рах. 151 "Капітальне будівництво" Кт рах. 205, Дт рах. 103 "Будинки та споруди" Кт рах. 151 на суму 99 206,04 грн.);

Основні засоби та інші необоротні матеріальні активи придбано для використання в подальшої господарській діяльності підприємства, вони введенні в експлуатацію, що підтверджується Актами приймання-передачі основних засобів типової форми 03-1 та присвоєно інвентарні номери, серед іншого:

- Вагони житлові - у кількості 3 шт. на суму 24 309,85 грн. введені в експлуатацію 12.05.14р. (Дт рах. 109 "Інші основні засоби" Кт рах. 15-21) та присвоєні інвентарні номери 73/1, 73/2, 73/3 відповідно.

- Генератор 3,4 кВт - у кількості 1 шт., на суму 4021,80 та генератор 5 кВт на суму 4861,98 грн. введені в експлуатацію 12.05.2014р. ( Дт рах. 104 "Машини та обладнання" Кт рах. 15-21) та присвоєні інвентарні номери 75 та 74 відповідно. (Дніпропетровськ - с.Н. Бишкин)

- Кущорізи - у кількості 4 шт., на суму 15 822,00 грн. та бензопили - у кількості 3 шт. на суму 4 591,77 грн. введені в експлуатацію 12.05.2014р. ( Дт рах. 106 "Інструменти, прилади та інвентар" Кт рах. 15-21) та присвоєні інвентарні номери кущорізи: 76/1, 76/2, 76/3, 76/4, відповідно, бензопили: 78/1, 78/2, 78/3, відповідно. (Дніпропетровськ - с.Н.Бишкин)

- Бензопила - на суму 975,00 грн. введена в експлуатацію 12.05.2014р. ( Дт рах. 117 "Інші необоротні матеріальні активи" Кт рах. 15-31) та присвоєний інвентарний номер 72. (Дніпропетровськ - с.Н.Бишкин)

Резина автомобільна - використана для заміни резини на автомобіль Фольцваген, акт списання від 30.04.2014р. (Дт рах. 91 Кт рах. 207).

Як вбачається з матеріалів справи, зауваження щодо змісту та форми, податкових чи видаткових накладних в акті перевірки відсутні.

Колегія суддів вказує на те, що укладений між позивачем та ТОВ "АВТОДИЛЕР" договір купівлі продажу № 07/03/14 від 07.03.2014р. містить основні положення, що свідчить про наявність наміру щодо настання реальних наслідків в момент укладення договору, оскільки, укладаючи угоду, сторони домовлялися щодо істотних умов правочину.

Для бухгалтерського обліку, що базується на безперервному документуванні всіх здійснюваних господарських операцій, первинні документи є документальними свідоцтвами, що підтверджують отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника. Такі документи у свою чергу є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських регістрів.

Колегія суддів зазначає, що до документів, що є підставою для оприбуткування товару, належать прибутково-видаткові накладні, які виписуються постачальником та містять кількісно-вартісні відомості про товар, сертифікати, паспорти якості заводу-виробника товару.

З наявних в матеріалах справи копій вищезазначених первинних документів вбачається, що останні оформлені у відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704), а податкові накладні - згідно з нормами п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України. Вищевказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак, є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій за даним договором.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що наявними у матеріалах справи копіями первинних документів повністю підтверджено факт придбання позивачем у ТОВ "АВТОДИЛЕР" товарно-матеріальних цінностей за договором купівлі-продажу від 07.03.2014р.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо безпідставності посилань відповідача на акт від № 118/04-65-22-03/39020361 від 12.07.2014 року та акт від 23.06.2014 року № 619/26-58-22-08-17/37267567, як на підставу для висновку про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Автоділер", оскільки чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб

Також, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів, погоджуючись з позицією суду першої інстанції з даного приводу, відхиляє наведені доводи відповідача.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає правомірним віднесення позивачем до складу податкового кредиту 68377,20 грн. за період квітень 2014р. за договором купівлі-продажу від 07.03.2014р. № 07/03/14, який укладено між Приватним підприємством "Харків-Енергостройконтакт" та ТОВ "Автоділер".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення в зазначеній частині, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 10.10.2014 року № в частині визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 68377,20 грн. та відповідними штрафними санкціями, та задоволення позовних вимог у зазначеній частині.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо скасування спірного податкового повідомлення-рішення в частині збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 33524,17грн. та відповідними штрафними санкціями, з огляду на наступне.

Колегія суддів вказує на те, що за висновком податкового органу, позивачем неправомірно віднесено до складу податкового кредиту 33524,17грн. за договором про надання послуг автотехніки від 11.03.2014р. № 11/03/14 (послуги автотехніки на загальну суму 265673,60 грн., в т.ч. ПДВ 44279,00 грн.), який укладено між Приватним підприємством "Харків-Енергостройконтакт" та ТОВ "Автоділер".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 11.03.2014р. між ТОВ "АВТОДИЛЕР" та ПП "ХАРКІВ-ЕНЕРГСТРОЙКОНТАКТ" укладено договір про надання послуг автотехніки №11/03/14, згідно п.1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених договором, Виконавець (ТОВ "Автодилер") зобов'язується протягом визначеного в договорі строку надавати за плату наступні послуги: - надавати послуги автотехніки при проведенні будівельно-монтажних робіт, а Замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

Пунктом 3.1. даного договору визначено, що Виконавець по мірі виконання робіт (послуг), здає виконані роботи Замовнику шляхом оформлення Акту.

Згідно з п.3.2. Договору, надання послуг автотехніки, підписаний повноважними представниками сторін є підставою для розрахунків.

В п.3.3. Договору зазначено, що вартість робіт визначається, згідно Специфікації до даного Договору, яка є його невід'ємною частиною.

На підтвердження реальності надання послуги автотехніки за договором № 11/03/14 від 11.03.2014р. позивачем надано податкову накладну №82 від 30.04.2014р. ПДВ у розмірі 19 806,80 грн. та Акт про надання послуг № 1 від 30.04.12014р., укладений між ТОВ "АВТОДИЛЕР" та ПП "ХАРКІВ-ЕНЕРГСТРОЙКОНТАКТ", у відповідності до якого на виконання умов договору Виконавцем були надані послуги автотехніки, згідно договору № 11/03/14 від 11.03.2014р , на загальну вартість послуг в сумі 118 840,80 грн., з них - 99 034,00 грн. без ПДВ, ПДВ - 19 806,80 грн.

Також, в матеріалах справи наявні податкова накладна №84 від 30.04.2014р. ПДВ у розмірі 24 472,20 грн. та Акт про надання послуг №2 від 30.04.12014р., укладеного між ТОВ "АВТОДИЛЕР" та ПП "ХАРКІВ-ЕНЕРГСТРОЙКОНТАКТ" на виконання умов договору про те, що Виконавцем були надані послуги автотехніки, згідно договору № 11/03/14 від 11.03.2014р , на загальну вартість послуг в сумі 146 833,20 грн., ПДВ - 24 472,20 грн.

Колегія суддів зазначає, що наявність первинних документів (податкових та видаткових накладних) хоч і є обов'язковими підставами для формування складу валових витрат та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, але не вичерпними, оскільки предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують обґрунтованість визначення розміру даних витрат.

Колегія суддів вказує нате, що господарська операція може бути підтверджена лише тими документами, які свідчать про реальність виконання договору, зміст і обсяг наданих операцій та їх вартість. Визначальною підставою для віднесення сум по господарській операції до складу витрат та формування податкового кредиту є достовірне встановлення обставин щодо реальності господарської операції, наявності правових та фактичних підстав для витрат з придбання товарів, робіт, послуг.

Так, колегія суддів зауважує, що відповідно до акту про надання послуг від 30.04.2014р. № 1 надано наступні послуги: -КАМАЗ бортовий; - Екскаватор 0,75мЗ; - тягач сидельний з причепом. За актом № 2 надано такі послуги: - відбійник пневматичний з компресором; - вагон житловий (З шт.), кран 25т.; - тягач сидельний з причепом.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції не надано докази, які б вказували на період, об'єм наданих послуг автотранспортом ТОВ "Автодилер", не зазначено даних, які б давали можливість ідентифікувати транспортні засоби, якими надавалися послуги та не зазначено прізвища водіїв, які ними керували. Крім того, матеріали справи не містять товаро - транспортних накладних, довіреностей на отримання відповідної техніки.

Так, частиною 2 ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення, є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Згідно п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568 (далі - Правила), основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем під час розгляду справи не було надано товарно- транспортних накладних, які б підтверджували факт транспортування автотехніки замовнику ПП "Харків-Енергостройконтакт".

З огляду на вищезазначене, за відсутності у позивача належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, дорожніх листів на перевезення техніки не видається можливим встановити факт передачі зазначеної автотехніки на адресу позивача, що в свою чергу свідчить про безтоварний характер згаданих господарських операцій.

Також суд зауважує, що позивачем під час розгляду справи не було надано жодних доказів, які б засвідчували здійснення навантажувально-розвантажувальних послуг та зберігання автотехніки, вказували на відповідальних осіб за їх зберігання, не надано доказів, що за адресою відвантаження наявні необхідні виробничі та складські потужності для зберігання такої техніки.

Крім того, відповідно до п. 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року № 99 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 року за № 293/1318 (далі по тексту - Інструкція) сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Пунктом 3 вище зазначеної Інструкції передбачено, що бланки довіреностей видаються після їх реєстрації у Журналі реєстрації довіреностей, який має бути пронумерований, прошнурований та скріплений печаткою і підписами керівника і головного бухгалтера підприємства.

Згідно з п. 6 Інструкції довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей.

Відповідно до п. 13 Інструкції довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей. У разі відпуску цінностей частинами на кожний частковий відпуск складається накладна (акт приймання-здачі або інший аналогічний документ) з поміткою на ній номера довіреності та дати її видачі. В цих випадках один примірник накладної (або документа, що її заміняє) передається одержувачу цінностей, а другий - додається до залишеної у постачальника довіреності і використовується для спостереження і контролю за відпуском цінностей згідно довіреності, а також для проведення розрахунків з одержувачем.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не було надано а ні довіреностей, а ні копій журналу реєстрації довіреностей, які б вказували на видачу та отримання техніки відповідальними особами.

З огляду на вищезазначене, за відсутності у позивача належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, дорожніх листів на перевезення вантажів та довіреностей на право отримання та видачі техніки для виконання робіт, не видається можливим встановити факт виконання укладеного між позивачем та ТОВ "Автодилер" договору про надання послуг автотехніки, що в свою чергу свідчить про непідтвердження реального характеру згаданих господарських операцій.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що в акті№1 про надання послуг від 30.04.2014 року зазначено, що виконавцем ТОВ "Автодилер" були надані послуги автотехніки, зокрема, тягач сідельний з причепом, яким відпрацьовано 1937 км. Разом з тим, в акті №2 про надання послуг від 30.04.2014 року також зазначено, що тягачем сідельним з причепом відпрацьовано 1937 км. (т.1 а.с. 114-116).

Тобто, замість кількості відпрацьованих годин у вказаних актах зазначено відпрацьовані тягачем кілометри, при цьому значиться відпрацьованою однакова кількість кілометрів тягачем сідельним з причепом як в акті №1, так і в акті №2, що вказує на сумнівність надання послуг вказаною технікою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, яким чином визначалась кількість відпрацьованих годин при наданні послуг автотехніки за даним договором (журнал відпрацьованих годин, тощо).

Також, колегія суддів вказує, що робота у вказаних в актах про надання послуг із такою технікою як тягач сідельний з причепом, екскаватор, камаз бортовий, кран 25т., відбійник пневматичний з компресором потребує спеціальних навичок та кваліфікації осіб, які здійснювали роботи із вказаною технікою, тобто потрібні фахівці з відповідною кваліфікацією та досвідом роботи.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутня інформація стосовно осіб, які надавали послуги, їх спеціальність, освіта.

Також, відсутні докази проведення технічного інструктажу осіб, які виконували роботу із відповідною технікою.

Крім того, колегія суддів вказує на те, що зазначений в акті №2 вагон жилий у кількості трьох одиниць є великою технікою, що потребує її завантаження та відвантаження іншою технікою. Такі докази залучення техніки для здійснення відповідних робіт в матеріалах справи відсутні.

Крім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що у наявних в матеріалах справи специфікаціях №1, №2 вже зазначено кількість відпрацьованих годин, тобто вбачається, що позивачу та ТОВ "Автодилер" ще 11.03.2014 року, укладаючи договір № 11/03/14 від 11.03.2014р. та складаючи специфікації вже було відомо про те, яка кількість годин буде відпрацьована відповідною технікою 30.04.2014 року, що вказує на сумнівність надання послуг автотехнікою за договором від 11.03.2014 року.

Наведені обставини свідчать про те, що наявні в матеріалах справи акти про надання послуг, специфікації, не відповідають приписам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не можуть бути прийняті в якості первинних документів бухгалтерського обліку на підтвердження правомірності формування витрат по операціям з ТОВ "Автодилер" .

Інших документів на підтвердження реальності здійснених з ТОВ "Автодилер" господарських операцій за договором від 11.03.2014 року, позивачем як під час проведеної перевірки, так і під час розгляду справи надано не було.

З приводу наданих позивачем пояснень про те, що послуги автотехніки використані при виконанні робіт з реконструкції на об'єкті: "Кабельна лінія ТП20-ТП18 6,0 кВт відповідно договору №118 від 23.10.2013р. з Харківським Регіональним Структурним Підрозділом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та при виконанні робіт з капітального ремонту оборотного водозабезпечення з бризкальним басейном ПС 330 кВ Сімферополь, відповідно до договору №50-4/4930-13 від 13.11.2013р. з ДП "НЕК "Укренерго" ВП "Кримська електроенергетична система, колегія суддів зазначає, що відповідно до актів приймання виконаних робіт за формою Кб2в, позивачем на адресу Харківського регіонального структурного підрозділу ДП обслуговування повітряного руху України було реалізовано послуги лише Екскаватора на загальну суму ПДВ 1333,87грн.

Колегія суддів зауважує, що при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ПП "Харків-Енергостройконтакт" не підтверджено правомірності віднесення до складу податкового кредиту суми в розмірі 33524,17грн., спірне податкове повідомлення-рішення в зазначеній частині є правомірним та скасуванню не підлягає

За таких обставин, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не було доведено правомірність встановлених під час перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, що призвело до завищення податкового кредиту та, як наслідок, необґрунтованості винесення спірного податкового повідомлення-рішення в частині збільшення позивачу основного зобов`язання з ПДВ в сумі 33524,17 грн. та штрафних фінансових санкцій в розмірі 16762 грн. (50% від основного боргу).

Позивачем же, в порушення вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, не було надано належних та допустимих доказів правомірності віднесення до складу податкового кредиту суми в розмірі 33524,17грн., по взаємовідносинам із ТОВ "АВТОДИЛЕР" за договором про надання послуг автотехніки №11/03/14 від 11.03.2014р.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 10.10.2014 року № , в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму основного зобов`язання в розмірі 33524,17 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 16762 грн., діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2014 року по справі №820/18017/14 в частині задоволення позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 10.10.2014 року № , в частині основного зобов`язання в розмірі 33524,17 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 16762 грн., не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 10.10.2014 року № , в частині основного зобов`язання в розмірі 33524,17 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 16762 грн., внаслідок допущених порушень підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, п. 3 ст. 198, п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2014р. по справі № 820/18017/14 скасувати в частині задоволення позовних вимог Приватного підприємства "ХАРКІВ-ЕНЕРГОСТРОЙКОНТАКТ" щодо скасування податкового повідомлення - рішення № від 10.10.2014 року, в частині основного зобов`язання в сумі 33524,17 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 16762 грн.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні цієї частини позовних вимог відмовити.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2014 року по справі №820/18017/14 зашити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Жигилій С.П.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст постанови виготовлений 10.03.2015 р.