Справа № 344/14368/13-а 2-а/344/786/13
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року Справа № 7808/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попко Я.С.,Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 09 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до міської ради м. Івано-Франківська про зобов'язання відповідача прийняти рішення та дати дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки ,-

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2013 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до міської ради м.Івано-Франківська про зобов'язання відповідача прийняти рішення на черговій сесії Івано-Франківської міської ради та дати дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки згідно ст..15-16 Закону України «Про звернення громадян» та ст..26 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Постановою Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 09 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що згідно договору дарування квартири від 03.08.2007 року ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 безоплатно квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 прийняла в дар вищевказану квартиру і згідно технічного паспорту виданого Івано-Франківським ОБТІ (а.с.7-9) квартира АДРЕСА_1 знаходиться у власності ОСОБА_1.

У відповідності до довідки ЖЕУ №7 від 24.07.2006 року (а.с.65), ОСОБА_4 є співвласницею приватизованої квартири та проживає в АДРЕСА_1, яка складається з 1 кімнатної квартири жилою площею 17,9 кв.м., а відповідно до договору дарування квартири від 09.06.2006 року ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_6 безоплатно належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2006 році на засіданні узгоджувальної комісії міськвиконкому по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування особам, які проживають в будинку в АДРЕСА_1 було запропоновано добровільно дійти згоди, щодо розподілу земельної ділянки між трьома співвласниками будинку, оскільки всі співвласники виявляли бажання оформити право власності на частки земельної ділянки.

Відповідно до запропонованого Івано-Франківським ОБТІ плану розподілу земельної ділянки від 09.10.2006 року (а.с.100) розмір земельної ділянки ОСОБА_1 мав становити 0,0494 га, ОСОБА_7 - 0,0225 га, а ОСОБА_8 - 0,0281 га. Однак співвласникам будинку не вдалося дійти згоди і такий план розподілу земельної ділянки не було погоджено. Довідкою Івано - Франківського обласного бюро технічної інвентаризації виданою для оформлення права власності на земельну ділянку визначено, що ідеальна частина квартир у будинковолодінні АДРЕСА_1 складають : квартира № 1 - ОСОБА_1 - 52/100, квартири № 2 - ОСОБА_4 - 24/100, квартира № 3 - ОСОБА_8 - 24/100.

Згідно витягів з протоколів засідання узгоджувальної комісії міськвиконкому по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування, які відбувалися 03.11.2006 року (а.с.120), 30.12.2009 року (а.с.121), 17.05.2012 року (а.с.123) співвласникам будиковолодіння рекомендувалося дійти взаємної згоди щодо розподілу прибудинкової території, а у разі відсутності такого погодження - оформити право спільної сумісної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції посилається на те, що згідно з п. «в» ч.2 ст.89 Земельного Кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебувають у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з неповним встановленням обставин справи, порушенням норм матеріального права, позивач ОСОБА_1 оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 09 липня 2014 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не встановив, що підставою для звернення до суду була бездіяльність Івано - Франківської міської ради щодо не розгляду заяви до міської ради з приводу : встановлення фактичного розміру земельної ділянки, яка згідно викіпіровки з генерального плану обліковується за будинком АДРЕСА_1, не встановлення порядку користування та поділу земельної ділянки, незаконного вилучення частини під охоронну зону та в ненаданні копії цих рішень, які б апелянт мала б право оскаржити, не в прийнятті рішення про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в цілому з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1. Крім, цього судом першої інстанції при прийнятті рішення викладеного в оскаржуванній постанові порушено процесуальні норми, а саме порушено права третіх осіб які не були залучені до розгляду даної адміністративної справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апелянта, яка підтримала апеляційну скаргу, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2006 році на засіданні узгоджувальної комісії міськвиконкому по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування особам, які проживають в будинку в АДРЕСА_1 було запропоновано добровільно дійти згоди, щодо розподілу земельної ділянки між трьома співвласниками будинку, оскільки всі співвласники виявляли бажання оформити право власності на частки земельної ділянки.

Довідкою Івано - Франківського обласного бюро технічної інвентаризації виданою для оформлення права власності на земельну ділянку визначено, що ідеальна частина квартир в будинковолодінні АДРЕСА_1 складають квартира № 1 - ОСОБА_1 - 52/100, квартири № 2 - ОСОБА_4 - 24/100, квартира № 3 - ОСОБА_8 - 24/100 та у відповідності до запропонованого Івано-Франківським ОБТІ плану розподілу земельної ділянки від 09.10.2006 року (а.с.100) розмір земельної ділянки ОСОБА_1 мав становити 0,0494 га, ОСОБА_7 - 0,0225 га, а ОСОБА_8 - 0,0281 га. Однак співвласникам будинку не вдалося дійти згоди і такий план розподілу земельної ділянки не було погоджено.

Згідно витягів з протоколів засідань узгоджувальної комісії міськвиконкому по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування, які відбувалися 03.11.2006 року (а.с.120), 30.12.2009 року (а.с.121), 17.05.2012 року (а.с.123) співвласникам будиковолодіння рекомендувалося дійти взаємної згоди щодо розподілу прибудинкової території, а у разі відсутності такого погодження - оформити право спільної сумісної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди вірно виходили з ст. 89 Земельного кодексу України, відповідно до якої у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Земельного кодексу України, порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, можуть бути об'єктом виключно права спільної сумісної власності співвласників житлового будинку, а відтак законодавством не передбачено право власника окремої приватизованої квартири багатоквартирного будинку на виділення йому у власність частини прибудинкової земельної ділянки.

На думку колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання позивача на ч. 1 ст. 120 ЗК України, за змістом якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти, оскільки вказана норма стосується набуття права власності на жилий будинок, будівлю, споруду, тоді як у даному випадку позивач набула права власності на приміщення у будинку (квартиру), а не на будинок в цілому .

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, рішення суду про відмову у задоволенні позову ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судами вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення, не встановлено. Твердження апеляційної скарги зазначений висновок суду не спростовує, а тому підстав для скасування постанови суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. ч.3 ст.160, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано -Франківського міського суду Івано - Франківської області від 09 липня 2014 року у справі № 344/14368/13-а за позовом ОСОБА_1 до міської ради м. Івано-Франківська про зобов'язання відповідача прийняти рішення та дати дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Р.П. Сеник

Судді Я.С. Попко

Р.Б. Хобор