Справа № 826/2310/14
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2310/14 Головуючий у 1-й інстанції: Костенко Д.А. Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту та нафти» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2014 у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва до Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту та нафти» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту та нафти» про стягнення з ПАТ «Інститут транспорту та нафти» 50999,04 грн заборгованості з відшкодування витрат на виплату різниці між сумою пенсії, призначеної згідно Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», та сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, за період з 01.04.2013 по 31.12.2013.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2014 позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційну скаргу апелянт мотивує тим, що положення ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» на нього не розповсюджуються, так як ПАТ «Інститут транспорту нафти» засноване на приватній власності, науковою діяльністю не займається, в Державному реєстрі наукових установ, яким надається допомога держави, не перебуває, та, окрім цього, його працівники, яким оформлена наукова пенсія, наукову атестацію не проходили, наукових ступенів та вчених звань в установленому законом порядку не отримували, а отже науковими працівниками не є.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що наявні докази, які не були спростовані відповідачем та підтверджують наявність непогашеної заборгованості з відшкодування різниці між сумою наукової пенсії та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, за період з 01.04.2013 по 20.01.2014 у загальному розмірі 50999,04 грн, у зв'язку із чим вказана сума підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 9 ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» визначено, що різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується - для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ПАТ «Інститут транспорту та нафти» відноситься до недержавних установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-IV акредитації і зареєстровано в УПФ як платник страхових внесків, а відтак відповідач несе зобов'язання з відшкодування різниці між сумою пенсії, призначеної його колишнім науковим працівникам за вказаним вище Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник.

У матеріалах справи наявні письмові повідомлення УПФ про місячні суми відшкодування різниці між сумою наукової пенсії та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, у розрізі пенсіонерів за період з 01.04.2013 по 31.12.2013, та супровідні листи про їх надіслання відповідачу вказують на те, що за ці звітні періоди відповідачу необхідно було відшкодувати УПФ різницю в загальному розмірі 50999,04 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач не надав доказів відсутності вказаного обов'язку чи повного його виконання, водночас згідно з даними картки особового рахунку за період з 01.04.2013 по 20.01.2014 за ним обліковується заборгованість в сумі 50999,04 грн. Загальний розмір заборгованості становить 302720,71 грн.

Доводи апелянта про те, що згідно з частиною першою ст. 12 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» головною ознакою приналежності юридичної особи до наукової установи є факт реєстрації її в Державному реєстрі наукових установ, а також посилання відповідача на лист Державного комітету України з питань науки, інновацій та інформатизації № 1/06-3-168 від 15.10.2010, в якому зазначено, що відповідач не вносився до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави є безпідставними, оскільки такі твердження суперечать частині першій ст. 12 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», згідно з якою до вказаного Реєстру включаються наукові установи, яким надається підтримка держави. Тобто реєстрації в даному Реєстрі підлягають не всі, а окремі наукові установи, діяльність яких має важливе значення для науки, економіки та виробництва.

Таким чином, не включення відповідача до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави, не спростовує його належність до недержавних установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-IV акредитації.

Твердження апелянта про те, що працівники, яким оформлена наукова пенсія, не проходили наукову атестацію і не є науковими працівниками колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки належних та допустимих доказів, які б спростовували правомірність призначення вказаним особам наукової пенсії, відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано. Крім того, вказане спростовується наданими позивачем копіями трудових книжок вказаних у письмових повідомленнях осіб, які підтверджують відповідні періоди роботи і посади, а також копіями довідок, виданих відповідачем цим особам для звернення за встановленням пенсії наукового працівника.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні - 12.03.2015, відповідачем також заявлялось клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На думку колегії суддів, доводи заявника є необґрунтованими та безпідставними, у зв'язку з чим вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

З урахуванням вище викладеного та приписів ст. 159 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту та нафти» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 17.03.2015.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Аліменко В.О.

Безименна Н.В.