Справа № 814/3083/14
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

02 березня 2015 року Справа № 814/3083/14

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Малих О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за

адміністративним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК» (пров. Транспортний, 9, м. Миколаїв, 54020)

до відповідача: Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (вул. Г.Петрової, 2-а, м. Миколаїв, 54029)

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.11.2012р. № , від 19.11.2012р. № , від 31.01.2013р. № , від 29.04.2014р. № , від 29.04.2014р.№ ,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК» (далі - позивач0 звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - відповідач, ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва) про скасування податкових повідомлень-рішень (далі - ППР) № від 19.11.2012 року на суму 2 918,00 грн.; № від 19.11.2012 року на суму 4 858,39 грн.; № від 31.01.2013 року на суму 2 400,00 грн.; № від 29.04.2014 року і № від 30.07.2014 року на суму 6 677,20 грн.; № від 29.04.2014 року на суму 611,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог щодо ППР № , , позивач зазначав, що штрафні санкції з податку на додану вартість (далі -ПДВ) за цими ППР прийняті у зв'язку з несвоєчасною сплатою позивачем податкових зобов'язань з ПДВ за ППР № /0 від 27.10.2010 року, яке в подальшому було скасовано в судовому порядку, а відтак санкції, нараховані на суму грошових зобов'язань з ПДВ, визначених цим рішенням, також підлягають скасуванню.

Щодо ППР № та на суму 6 677,20 грн., позивач зазначав, що в частині 2 908,50 грн. вони підлягають скасуванню, оскільки ці санкції частково нараховані на суму ПДВ за ППР № /0 від 27.10.2010 року, скасованим у судовому порядку, частково - на суму ПДВ за ППР № та , які також оскаржуються позивачем, а відносно санкцій, нарахованих за несвоєчасну сплату сум ПДВ за податковими деклараціями за липень, вересень і жовтень 2012 р., позивач вважає санкції незаконними, оскільки в цей період він сплачував ПДВ на погашення зобов'язань за ППР № /0 від 27.10.2010 року, які у зв'язку зі скасуванням цього ППР у судовому порядку мали бути зараховані на погашення поточних зобов'язань з ПДВ.

Щодо ППР № на суму 611,52 грн., позивач зазначає в частині суми 551,10 грн., що санкції застосовані за несвоєчасну сплату зобов'язань з ПДВ на суму 5 511,00 грн. за ППР № від 25.12.2013 року, яке він не отримував; в решті штрафу 60,42 грн. позивач вважає що не мав податкового боргу, у зв'язку з несплатою якого застосовані ці санкції.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях (арк. спр. 60 - 61), просить в задоволенні позову відмовити.

Представники позивача та відповідача надали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (арк. спр. 90, 98).

У відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

05.11.2012 року ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва складено акт камеральної перевірки ТОВ «Телец-ВАК» № 3405/152-14/31707056 у якому зазначено про порушення позивачем п. 57.1. ст. 57 Податкового кодексу України (далі - ПК України,) а саме: несвоєчасну сплату зобов'язання з ПДВ в сумі 29 181,00 грн., визначеного позивачу згідно ППР № /0 від 27.10.2010 року на суму 77 473,00 грн. (арк. спр. 14 -15, далі - Акт перевірки).

05.11.2012 року відповідачем складено акт камеральної перевірки позивача № 3406/152-14/31707056 у якому зазначено про порушення позивачем п. 57.1. ст. 57 ПК України, а саме несвоєчасну сплату зобов'язання з ПДВ в сумі 24 291,97 грн., визначеного позивачу згідно ППР № /0 від 27.10.2010 року на суму 77 473,00 грн. (арк. спр. 16 - 17, далі - Акт перевірки).

14.01.2013 року відповідачем складено акт камеральної перевірки позивача № 110/152-14/31707056 у якому встановлено порушення позивачем п. 57.1. ст. 57 ПК України, а саме несвоєчасну сплату зобов'язання з ПДВ в сумі 24000,00 грн., визначеного позивачу згідно ППР № від 27.10.2010 року на суму 77 473,00 грн. (арк. спр. 18 - 19).

На підставі Актів перевірок відповідач, керуючись ст. 126 ПК України, прийняв ППР № від 19.11.2012 року (арк. спр. 62) на суму штрафу 2 918,00 грн., № від 19.11.2012 року на суму штрафу 4 858,39 грн. (арк. спр. 17 зв.), та № від 31.01.2013 року на суму штрафу 2 400,00 грн. (арк. спр. 19).

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.01.2011 року по справі № 2а-7603/10/1470 ППР № /0 від 27.10.2010 р., прийняте ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва на суму ПДВ за основним платежем - 77 473,00 грн. та штрафною санкцією - 38736,50 грн., було скасовано (арк. спр. 9 - 11). Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2011 року, постанова від 24.01.2011 року була скасована, але в подальшому була залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.07.2014 року (арк. спр.ж 12 - 13). Обставини щодо скасування ППР № /0 від 27.10.2010 року не спростовані відповідачем.

Згідно п. 57.4 ст. 57 ПК України, пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов'язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню, а якщо такі пеня та санкції були сплачені, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу, грошових зобов'язань або поверненню в порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись п. 57.4 ст. 57 ПК України суд вважає, що штрафні санкції, визначені згідно ППР № , № від 19.11.2012 року та № від 31.01.2013 року підлягають скасуванню.

08.04.2014 року відповідачем складений акт камеральної перевірки № 751/14-04-15-01/31707056 та встановлено порушення позивачем п. 57.1. ст. 57 ПК України, а саме: несвоєчасну сплату зобов'язання з ПДВ в сумі 43 797,60 грн.

29.04.2014 р. відповідач, на підставі вказаного акту, керуючись ст. 126 ПК України, прийняв ППР № на суму штрафу 8 759,52 грн. (арк. спр. 21). Вказане ППР було оскаржено позивачем до Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, рішенням якого від 18.07.2014 року № 2480/10/14-29-10-05-10 дане ППР було скасовано в частині неправомірного застосування штрафних санкцій, та цим же рішенням зобов'язано відповідача застосувати санкції відповідно до викладеного в рішенні Головного управління Міндоходів від 18.07.2014 року (арк. спр. 24 - 26). На виконання рішення Головного управління Міндоходів, відповідач 30.07.2014 року прийняв нове ППР № на суму штрафу 6 677,20 грн. (арк. спр. 27).

Згідно розрахунку штрафних санкцій до ППР № від 30.07.2014 року (арк. спр. 27 зв.) сума штрафу становить 6 677,20 грн. та складається з:

- 2 908,50 грн. - залишку боргу за ППР № /0 від 27.10.2010 року. Вказана сума санкцій підлягає скасуванню з підстав, зазначених вище, оскільки ППР № /0 від 27.10.2010 року було скасовано в судовому порядку;

- 836,20 грн., нарахованих за прострочення сплати ПДВ 4 181,00 грн. за податковою декларацією за липень 2012 р оку;

- 892,20 грн., нарахованих за прострочення сплати ПДВ 4 460,00 грн. за податковою декларацією за вересень 2012 року;

- 485,20 грн., нарахованих за прострочення сплати ПДВ 2 426,00 грн. за податковою декларацією за липень 2012 року;

- 583,62 грн. та 971,68 грн., нарахованих за прострочення оплати грошових зобов'язань з ПДВ, визначених відповідно ППР № та від 19.11.2012 року - ці суми санкцій підлягають скасуванню у зв'язку зі скасуванням ППР № та від 19.11.2012 року.

Щодо санкцій в сумі 836,20 грн., 892,20 грн. та 485,20 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму грошового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Звітний (податковий) період відносно ПДВ дорівнює календарному місяцю.

Отже, платник податків має подати декларацію з ПДВ протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, та сплатити суму ПДВ, визначену ним у декларації, протягом наступних 10 календарних днів.

Судом, згідно довідки позивача про сплату ПДВ у 2012 року та письмових пояснень відповідача (арк. спр. 76), встановлено, що позивачем в період з 06.08.2012 року по 14.12.2012 року сплачено 98 486,00 грн. ПДВ, в тому числі 17.08.2012 року сплачено 1 181,00 грн. ПДВ за декларацією за липень 2012 року на суму 4 181,00 грн., 29.10.2012 року та 30.10.2012 року сплачено 1 060,00 грн. та 1 000,00 грн. за декларацією за вересень 2012 року на суму 4 460,00 грн., та 28.11.2012 року сплачено 2 426,00 грн. декларацією за жовтень 2012 року на суму 2 426,00 грн., решту сум сплачено на погашення ППР № /0 від 27.10.2010 року, яке в подальшому скасовано в судовому порядку.

Отже, враховуючи встановлену судом незаконність ППР № /0, суд вважає, що сплачені позивачем суми ПДВ мали бути зараховані на погашення грошових зобов'язань за вказаними податковими деклараціями, а відтак штрафні санкції, нараховані за прострочення оплати цих декларацій, також підлягають скасуванню.

Щодо ППР № від 29.04.2014 року на суму штрафу 611,52 грн., застосованого згідно ст. 126 ПК України, матеріалами справи встановлено, що частина штрафу в сумі 551,10 грн. застосована за прострочення оплати суми 5 110,00 грн., що визначена ППР № від 25.12.2013 року.

Статтею 126 ПК України встановлено відповідальність у вигляді штрафу за порушення строку сплати узгодженого грошового зобов'язання.

Згідно 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п.п. 58.2, 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Позивач зазначає, що не отримував ППР № від 25.12.2013 року. Ухвалою від 12.02.2015 року суд зобов'язав відповідача надати, зокрема, докази направлення позивачу та отримання ним ППР № , але відповідач таких доказів не надав.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, так як відповідачем не доведено факт направлення позивачу ППР № від 25.12.2013 року в порядку, встановленому п.п. 58.2, 58.3 ст. 58 ПК України, визначене цим ППР грошове зобов'язання не є узгодженим у розумінні ст.ст. 57, 126 ПК України, тому сума штрафу 551,10 грн. за ППР № від 29.04.2014 р. також підлягає скасуванню.

Щодо решти штрафу у розмірі 60,42 грн., відповідачем у відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України не доведено підстави для його застосування.

Так, у рішенні Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 18.07.2014 року та у письмових запереченнях відповідача на позов зазначається, що станом на 01.01.2014 року у позивача виник податковий борг з ПДВ 604,22 грн. внаслідок перекидки 30.12.2013 року суми переплати з ПДВ 27 000,00 грн. в рахунок оплати боргу з орендної плати за землю, при фактичній переплаті на особовому рахунку позивача 26 395,78 грн.

Суд зазначає, що відповідач у будь-якому разі не мав права здійснювати перекидку коштів на погашення боргу за іншим податковим платежем у сумі, що перевищує фактичну суму переплати. Отже, сума штрафу 60,42 грн. за ППР № також підлягає скасуванню.

Згідно із пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство ґрунтується, крім інших, на презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 71, 94, 122, 158, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 19.11.2012 року на суму 2 918,00 грн.

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 19.11.2012 року на суму 4 858,39 грн.

4. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 31.01.2013 року на суму 2 400,00 грн.

5. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 29.04.2014 року на суму 8 759,52 грн.

6. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 30.07.2014 року на суму 6 677,20 грн.

7. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області № від 29.04.2014 року на суму 611,52 грн.

8. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК» () судовий збір у сумі 182,70 грн., сплачений відповідно до квитанції № 09-3289132/С від 09.10.2014 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя О.В. Малих