Справа № 818/3479/14
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 р.Справа № 818/3479/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2015р. по справі № 818/3479/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області

про скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі по тексту - відповідач, Сумська ОДПІ ГУ Міндоходів у Сумській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.09.2014 р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 170, 00 грн. та № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 9 096, 78 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 23.09.2014 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1 683, 51 грн.;

- визнати протиправним та скасувати вимогу від 23.09.2014 р. № про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 16 835, 11 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2015 року по справі №818/3479/14 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області про скасування рішень - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області від 23.09.2014 р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 170, 00 грн. та № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 9 096, 78 грн.

Визнано протиправним та скасовано рішення Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області від 23.09.2014 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1 683, 51 грн.

Визнано протиправним та скасовано вимогу Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області від 23.09.2014 р. № про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 16 835, 11 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід.н. НОМЕР_5) судовий збір в розмірі 182, 70 грн. 70 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, розглянути справу без участі представника Сумської ОДПІ за відсутності належного фінансування витрат на відрядження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що ФОП ОСОБА_2 безпідставно включив до складу валових витрат за 2013 рік витрати з придбання паливно-мастильних матеріалів, здійснені у 2012 році. Вказав на те, що позивач не подавав до Лебединського відділення Сумської ОДПІ повідомлення про об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність (форма № 20-ОПП). Крім того, позивачем своєчасно не нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2013 рік на суму 16835,11 гривень

Вказав на порушення позивачем пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та п. 8.1 ст. 8 Порядку обліку платників податків і зборів, в результаті не подання повідомлення про об'єкти оподаткування, або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП; порушення п. 138.1 ст. 138, п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донарахований податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 7 277, 42 грн.; та порушення п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого донарахований єдиний внесок в сумі 16 835, 11 грн.

Так, посилаючись на висновки акту № 4/17-0114/-357 від 09.09.2014 р., а також на інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає правомірними встановлені порушення позивачем податкового законодавства та винесені податкові повідомлення-рішення від 23.09.2014 р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 170, 00 грн. та № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 9 096, 78 грн., рішення від 23.09.2014 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1 683, 51 грн., а також вимогу від 23.09.2014 р. № про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 16 835, 11 грн.

Представник позивача надіслав до суду клопотання з проханням провести розгляд справи без участі позивача.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", старшим державним ревізором-інспектором Магалясом Ю.М. проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.

За результатами перевірки 09.09.2014 р. складений акт № 4/17-0114/-357 (а.с. 11-35) згідно якого відповідач дійшов висновку про порушення позивачем пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та п. 8.1 ст. 8 Порядку обліку платників податків і зборів в результаті не подання повідомлення про об'єкти оподаткування, або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП; порушення п. 138.1 ст. 138, п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донарахований податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 7 277, 42 грн.; та порушення п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого донарахований єдиний внесок в сумі 16 835, 11 грн.

На підставі висновків акту перевірки, 23.09.2014 р. Сумською ОДПІ були прийняті: податкове повідомлення-рішення № (а.с. 36) про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 170, 00 грн.; податкове повідомлення-рішення № (а.с. 37) про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 9 096, 78 грн., з яких: 7 277, 42 грн. основний платіж, 1 819, 36 грн. штрафні (фінансові) санкції; рішення № (а.с. 39) про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1 683, 51 грн.; та вимога № (а.с. 40) про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 16 835, 11 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні вказаних податкових повідомлень - рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу діяв не в межах наданих повноважень та не у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Так, суд першої інстанції зазначив про відсутність заниження позивачем податкових зобов`язань за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року. Вказує на підтвердження факту здійснення господарських операцій позивачем із його контрагентами та зв`язку вказаних операцій із фінансово-господарською діяльністю позивача, що повністю підтверджено первинними документами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що підставою донарахування податку на доходи фізичних осіб слугував висновок податкового органу про зменшення за результатами перевірки витрат ФОП ОСОБА_1 на суму витрат, які не пов'язані з отриманням доходу у звітному податковому періоді. ФОП ОСОБА_1 безпідставно зависив валові витрати за 2013 рік на суму 54687,44 грн., у тому числі за січень 2013 року - 41869,03 грн., за лютий 2013 року - 12818,41 грн., а саме, безпідставно включив до складу валових витрат за 2013 рік витрати на придбання товарів (паливо-мастильних матеріалів) понесені у минулому (2012 році) звітному періоді та не пов'язані з отриманням доходу в звітному (2013 році) періоді.

Підставою нарахування штрафу в розмірі 170,00 грн. стало неподання ФОП ОСОБА_1 до Лебединського відділення Сумської ОДПІ повідомлення про об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма №20-ОПП), яке є обов'язковим для всіх платників податків.

Колегія суддів вважає такі висновки відповідача хибними, виходячи з наступного.

Згідно з п. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п.177.3 ст.177 ПК України).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, у відповідності до п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Як встановлено підпунктом 138.1.1 п. 138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п.п.138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

За правилами п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для для отримання права на формування витрат, сплачених за придбання товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимоги щодо документального забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 р. № 996-Х1У та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.95р. №88 (зареєстровано в Мін'юсті України 05.06.95р. №168/704).

За змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

У відповідності до п.п.138.4 ст.138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартістю реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, відповідно до пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, є витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів вважає, що витрати, які прямо пов'язані з придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду, у 2012 році ФОП ОСОБА_1 у ТОВ "Нафтопродукт" були придбані паливо-мастильні матеріали на загальну суму 54 687, 44 грн., що підтверджується видатковими накладними № 2977 від 27.08.12 р., № 3018 від 31.08.12 р., № 3256 від 14.09.12 р., № 3304 від 18.09.12 р., № 3390 від 21.09.12 р., № 3442 від 26.09.12 р., № 3666 від 09.10.12 р., № 3768 від 16.10.12 р., № 3931 від 25.10.12 р., № 4017 від 31.10.12 р., № 4187 від 09.11.12 р., № 4279 від 15.11.12 р., № 4374 від 21.11.12 р. та № 4510 від 29.11.12 р.

Колегія суддів зазначає, що з наявних в матеріалах справи копій первинних документів вбачається, що останні оформлені у відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704), не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак, є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій по придбанню паливо-мастильних матеріалів.

Придбані паливо-мастильні матеріали були реалізовані позивачем у 2012 році третім особам, а саме: ТОВ "А-Муссон", ТОВ "Сумський завод гумотехнічних виробів", ТОВ "Грінко-Суми", ДП ДГ ІСТ Північного сходу НААН. Проте, грошові кошти за проданий товар ФОП ОСОБА_1 були отримані частково, що підтверджується актами звірок взаєморозрахунків.

Так, станом на 01.01.2013 р. дебіторська заборгованість за поставлені паливо-мастильні матеріали склала 76 745, 90 грн., в тому числі: по ТОВ "А-Муссон" - 15 612, 66 грн., по ТОВ "Сумський завод гумотехнічних виробів" - 26 487, 06 грн., по ТОВ "Грінко-Суми" - 26 247, 86 грн. та по ДП ДГ ІСТ Північного сходу НААН - 8 398, 32 грн.

Вказана заборгованість була погашена покупцями у І кварталі 2013 року.

Колегія суддів вказує на те, що у зв'язку з тим, що дохід від реалізації у 2012 році паливо-мастильних матеріалів ТОВ "А-Муссон", ТОВ "Сумський завод гумотехнічних виробів", ТОВ "Грінко-Суми" та ДП ДГ ІСТ Північного сходу НААН був отриманий позивачем у 2013 році, то витрати, пов'язані з придбанням цих реалізованих паливо-мастильних матеріалів у ТОВ "Нафтопродукт", правомірно були враховані ФОП ОСОБА_1 саме у 2013 році.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки Сумської ОДПІ про завищення позивачем у 2013 році витрат, в результаті чого занижено позивачем суму чистого оподаткованого доходу за 2013 рік та своєчасно не нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 170, 00 грн., колегія суддів вказує на те, що повідомлення про об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність за формою 20-ОПП було подане ФОП ОСОБА_1 Лебединському відділенню Сумської ОДПІ 30 грудня 2011 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення зі штампом податкового про прийняття (а.с. 54).

З огляду на викладене, колегія суддів вказує на те, що в результаті хибних висновків податкового органу, були винесені спірні рішення, а саме: податкові повідомлення-рішення від 23.09.2014 р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 170, 00 грн. та № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 9 096, 78 грн., рішення від 23.09.2014 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1 683, 51 грн., вимога від 23.09.2014 р. № про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 16 835, 11 грн., які, на думку колегії суддів, підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимога Сумської ОДПІ від 23 вересня 2014 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині визначення до сплати боргу по єдиному внеску в розмірі 9253,11 грн. та рішення Сумської ОДПІ від 23 вересня 2014 року № в частині застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску в розмірі 1304,41 грн. є скасованими та прийнято нове рішення від 19.02.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно несплаченого єдиного внеску в розмірі 379,10 грн. та вимога від 19.11.2014 року №Ф-/1 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 7582,00 грн., які були направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на момент розгляду справи відсутні докази скасування спірних вимоги та рішення Сумської ОДПІ від 23 вересня 2014 року.

На вимогу суду першої інстанції надати докази скасування вказаних вимоги та рішення від 23 вересня 2014 року та прийняття нового рішення від 19.02.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно несплаченого єдиного внеску в розмірі 379,10 грн. та вимоги від 19.11.2014 року №Ф-/1 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 7582,00 грн., а також направлення нових вимоги та рішення позивачу, зокрема, отримання їх останнім, Сумською ОДПІ надано не було.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, колегія суддів вказує на те, що доказів скасування спірних вимоги та рішення від 23 вересня 2014 року, а також прийняття будь яких інших рішень та направлення їх позивачу, відповідачем, який є суб'єктом владних повноважень, не було надано а ні до суду першої, а ні до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 23.09.2014 р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 170, 00 грн. та № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 9 096, 78 грн., рішення від 23.09.2014 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1 683, 51 грн., а також вимоги від 23.09.2014 р. № про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 16 835, 11 грн., діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2015р. по справі № 818/3479/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 10.03.2015 р.