Справа № 357/16063/14-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Степанюка А.Г., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви, просила: зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області врахувати при визначенні пенсійного віку проживання (працю) на забруднених територіях внаслідок Чорнобильської катастрофи в період з 02.04.1988 по 15.04.1990 та проживання (працю) в зоні посиленого радіологічного контролю з 07.12.1990 по 04.12.1991 у м. Фастів, Київської області, та з 22.01.1992 до теперішнього часу в м. Біла Церква, як підставу для зменшення пенсійного віку для категорії осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали, або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області зменшити розмір її пенсійного віку на 5 років, як особі, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області зменшити розмір її пенсійного віку не менше ніж на 5 років згідно законодавства України, як постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2015 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою позивач звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_2 є особою постраждалою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та є громадянкою, яка постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала в зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1991 роки, що підтверджується копією посвідчення серії В від 01.10.1993 НОМЕР_1.

З наявної в матеріалах справи трудової книжки вбачається, що з 14.03.1983 по 15.09.1986 позивач працювала у Головному спеціалізованому конструкторсько-технологічному бюро «Миючого обладнання», яке знаходиться в м. Бровари; з 04.11.1986 по 30.07.1989 на заводі лісового машинобудування «Лісмаш», який знаходиться у Республіці Башкортостан м. Учали; з 05.09.1989 по 09.12.1991 на Фастівському заводі газомазутних пальникових пристроїв та газовикористовуючої апаратури; з 19.12.1991 по 16.12.2002 на заводі сільгоспмашинобудування ім 1-го Травня в м. Біла Церква (а.с. 27-28).

Відповідно до довідки Держадміністрації Поліського району від 20.05.2014 з 02.04.1988 по 15.04.1990 позивач постійно проживала на території безумовного (обов'язкового) відселення у смт. Поліське, Поліського району, Київської області (а.с. 11).

Згідно до наданої відповідачу копії паспорта серії НОМЕР_2 (а.с. 6) ОСОБА_2 прописана в м. Білій Церкві з 22.01.1992 по теперішній час.

Згідно довідки від 15.09.2014 № 106/473 ОСОБА_2 була прописана в гуртожитку ГМГУиГА за адресою АДРЕСА_1. Дата прибуття 13.10.1989, дата прописки 07.12.1990, дата виписки 04.12.1991 (а.с. 14).

21.05.2014 позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області із заявою про призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до якої додала трудову книжку; довідку про заробітну плату; документи про стаж; копії наказів про прийняння на роботу на відповідні посади, про звільнення з відповідних посад та про відпустки; копію паспорта; копію свідоцтва про народження; копію свідоцтва про одруження; довідку про відселення.

Крім того, позивач надала управлінню Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення категорії 3 серії НОМЕР_3 та довідку, видану Держадміністрацією Поліського району №8 від 20.05.2014 про те, що ОСОБА_2 в період з 02.04.1988 по 15.04.1990 постійно проживала на території зони безумовного (обов'язкового) відселення у смт. Поліське Поліського району Київської області.

Рішенням начальника управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Дебольської В.І. від 20.08.2014 відмовлено ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «По статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і у вказаному рішенні також зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катаст рофи» ОСОБА_2 має право на зменшення пенсійного віку на 2 роки, оскільки згідно наданих документів підтверджено період проживання ОСОБА_2 в зоні безумовного (обов'язкового) відселення станом на 01.01.1993 2 роки 0 місяців 14 днів.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач не надала до суду належних доказів, які б підтверджували факт протиправних дій відповідача, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень - довів факт своїх правомірних дій щодо не врахування при визначенні позивачці пенсійного віку проживання (працю) на забруднених територіях внаслідок Чорнобильської катастрофи в період з 02.04.1988 по 15.04.1990, і проживання (працю) в зоні посиленого радіологічного контролю з 07.12.1990 по 04.12.1991 у м. Фастів Київської області, та з 22.01.1992 в м. Біла Церква, як підставу для зменшення пенсійного віку для категорії осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали, або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, та щодо зменшення розміру пенсійного віку позивачки на 5 років, як особі, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю. Також, суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що у відповідача були відсутні законні підстави для зменшення позивачці пенсійного віку, передбаченого для категорії осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали, або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки як встановлено у суді, позивачка не надавала відповідачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та довідки про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, виданої органами місцевого самоврядування, що передбачено п.п. «ґ» п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що позивач мала право на призначення державної пенсії, а Пенсійний фонд протиправно відмовив їй в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно п. 4 ч. 1. ст. 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчались у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з п.п. 3 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначення пенсій за віком із зниженням пенсійного віку, зокрема пенсійний вік знижується особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов'язкового) відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років на 4 роки (за умови постійного проживання або роботи у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 1 рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

У відповідності до п.п. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій на два роки та додатково один рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Відповідно до ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, державними адміністраціями областей, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Відповідно до абз. 6 пп. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.07.2014 за № 895/25672 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслілок Чорнобильської катастрофи»). Тобто, Порядком № 22-1 передбачений чіткий перелік документів, які засвідчують особливий статус особи.

При зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач надала копію посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає у зоні безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення категорії 3 серії НОМЕР_1 та довідку Держадміністрації Поліського району від 20.05.2014 № 8, згідно якої остання постійно проживала на території зони безумовного (обов'язкового) відселення - смт. Поліське Поліського району Київської області - у період з 02.04.1988 по 15.04.1990. Тобто, дана довідка підтверджує лише 2 роки проживання на території зони безумовного (обов'язкового) відселення, що не заперечується й самим позивачем.

Однак, на адресу відповідача надійшов лист від 01.12.2014 № 7-18/1837, яким Поліська районна державна адміністрація Київської області повідомила, що довідка № 8 від 20.05.2014 видана неправомірно та підлягає вилученню (а.с. 37).

Більше того, на адресу відповідача надійшов лист Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації від 28.01.2015 № 05-52-188, яким було повідомлено, що посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 3, серії НОМЕР_1, видане Київською облдержадміністрацією на ім'я ОСОБА_2, слід вважати таким, що видане безпідставно.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно трудової книжки позивач з 14.03.1983 по 15.09.1986 працювала у Головному спеціалізованому конструкторсько-технологічному бюро «Миючого обладнання», яке знаходиться у м. Броваті, з 04.11.1986 по 30.07.1989 - на заводі лісового машинобудування, який знаходиться у Республіці Башкортостан м. Учали, з 05.09.1989 по 09.12.1991 - на Фастівському заводі газомазутних пальникових пристроїв та газовикористовуючої апаратури, з 19.12.1991 по 16.12.2002 - працювала на заводі сільгоспмашинобудування ім. 1- го Травня м. Білої Церкви.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 23.07.1991р. № 106 «Про організацію виконання постанови Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» м. Бровари, м. Учали, м. Фастів, м. Біла Церква не внесені до зони безумовного (обов'язкового) відселення.

Таким чином, трудовою книжкою взагалі не підтверджується постійна праця ОСОБА_2 у зоні безумовного (обов'язкового) відселення.

Підстави для застосування пп. 5 п. 2 ч. 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при призначенні пенсії ОСОБА_2 у відповідача також відсутні, оскільки, у відповідності із абз. 6 пп. 5 п. 2.1 Порядку № 22-1, обов'язковою умовою для призначення пенсії на підставі п.п. 3 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є надання заявником посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та довідки про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Однак, при зверненні із заявою про призначення пенсії, позивачем не було надано посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Більш того, відповідно до ч. 4 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

В свою чергу, в порушення вимог вищезазначеної статті, позивач просить призначити їй пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років шляхом застосуванням пп. 3 та пп. 5 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень - довів правомірність своїх дій.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2015 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Василенко Я.М

Судді: Степанюк А.Г.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 12.03.2015.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Степанюк А.Г.