Справа № 2а/1570/3180/2011
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а/1570/3180/2011

Справа № 2а/1570/3180/2011

УХВАЛА

12 березня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколенко О.М.;

при секретарі – Гаврилюк І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Клінтранссервіс» про стягнення необґрунтовано отриманої виручки і штрафу та зобов’язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Клінтранссервіс» про стягнення необґрунтовано отриманої виручки і штрафу та зобов’язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 21.11.2011 року за клопотанням представника позивача на підставі п.1 ч.1 ст. 156 КАС України судом зупинено провадження в адміністративній справі № 2а/1570/3180/2011 за позовом Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Клінтранссервіс» про стягнення необґрунтовано отриманої виручки і штрафу та зобов’язання вчинити певні дії до встановлення правонаступника Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області.

Крім того, вказаною ухвалою суду від 21.11.2011 року про зупинення провадження у справі № 2а/1570/3180/2011 було зобов'язано сторін по справі повідомити суд про усунення обставин, які стали підставою для зупинення провадження у цій справі.

Зважаючи на довготривале ненадходження від сторін інформації щодо підстав поновлення провадження у справі № 2а/1570/3180/2011, судом на адресу Державної інспекції України з контролю за цінами та на адресу Сектору в Одеській області Державної інспекції України з контролю за цінами направлялись запити щодо надання інформації із підтверджуючими відомостями стосовно визначення правонаступника Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області з метою встановлення наявності або відсутності підстав для поновлення провадження у цій справі.

Однак, до суду не було надано запитуваної інформації та відомостей з боку Державної інспекції України з контролю за цінами та Сектору в Одеській області Державної інспекції України з контролю за цінами, та з боку учасників процесу до суду не надходило відомостей стосовно наявності підстав для поновлення провадження у справі № 2а/1570/3180/2011.

Враховуючи вимоги ч. 5 ст. 156 КАС України, а також зважаючи на довготривале зупинення провадження у вказаній справі № 2а/1570/3180/2011, суд, з метою встановлення актуальності такого спору на даний час, ухвалою від 12.03.2015 року, з власної ініціативи поновив провадження у справі № 2а/1570/3180/2011 зі стадії, на якій воно було зупинено та продовжив розгляд справи.

Позивач до судового засідання 12.03.2015 року не з’явився, повістка про виклик позивача до суду на 12.03.2015 року, що направлялась на адресу останнього, повернута до суду з поштовою відміткою «за зазначеною адресою не значиться».

Відповідач до судового засідання 12.03.2015 року не з’явився та повноважного представника до суду не направив, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином та своєчасно, що підтверджується матеріалами справи.

З огляду на вказане, вирішуючи питання щодо можливості подальшого розгляду даної адміністративної справи, суд виходив з наступного.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 року №346 "Про ліквідацію урядових органів", прийнятою на виконання пункту 4 статті 7 Указу Президента України від 09.12.2010 року №1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", ліквідовано Державну інспекцію з контролю за цінами та визнано такими, що втратили чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 13.09.2000 року №1432 "Про Державну інспекцію з контролю за цінами", від 13.12.2000 року №1819 "Питання Державної інспекції з контролю за цінами".

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 року №346 "Про ліквідацію урядових органів" Наказом Міністерства економіки України від 8 червня 2011 року № 484 "Деякі питання ліквідації Державної інспекції з контролю за цінами та її територіальних органів" врегульовано певні питання проведення державної реєстрації припинення Державної інспекції з контролю за цінами та її територіальних органів (у тому числі, Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області) у результаті їх ліквідації, і зокрема, утворено комісії з проведення ліквідації Державної інспекції з контролю за цінами та її територіальних органів, у тому числі Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області.

Судом встановлено, що відносно Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області державним реєстратором виконавчого комітету Одеської міської ради 10.02.2012 року проведена державна реєстрація припинення юридичної особи в результаті її ліквідації за рішенням засновників, що не пов’язано з реорганізацією та відомості щодо правонаступників відсутні, що підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та відомостями з ЄДР.

Відповідно до Указу Президента України від 19.01.2012 року №19/2012 "Про Державну інспекцію України з контролю за цінами" утворено Державну інспекцію України з контролю за цінами, та покладено на неї функції з реалізації державної політики з контролю за цінами.

Указом Президента України від 30.03.2012 року №236/2012 "Питання реалізації державної політики з контролю за цінами" затверджено Положення про Державну інспекцію України з контролю за цінами. Зазначеним Положенням передбачено, що Державна інспекція України з контролю за цінами (Держцінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економічного розвитку і торгівлі України. Держцінінспекція України входить до системи органів виконавчої влади і реалізує державну політику з контролю за цінами. Держцінінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Голова Держцінінспекції України утворює в межах граничної чисельності державних службовців і працівників Держцінінспекції України та коштів, передбачених на її утримання, реорганізовує і ліквідує за погодженням з Кабінетом Міністрів України та Міністром територіальні органи Держцінінспекції України як структурні підрозділи її апарату.

Проте, даними нормативними актами не визнано вказану Державну інспекцію України з контролю за цінами правонаступником ліквідованої Державної інспекції з контролю за цінами, що діяла у системі Мінекономіки України.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.07.2012 року №429-р "Про утворення територіальних органів державної інспекції України з контролю за цінами" утворено територіальні органи Державної інспекції з контролю за цінами, як структурні підрозділи апарату Інспекції, зокрема, Сектор в Одеській області. Відповідний сектор не є юридичною особою публічного права.

Вирішуючи питання про статус позивача у даній справі, суд виходить з категорії адміністративної процесуальної правосуб'єктності, визначеної ст.48 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 48 КАС України здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Відповідно, особою, яка бере участь у справі, може бути лише особа, яка володіє процесуальною правоздатністю. Правоздатність юридичних осіб є елементом їх правового статусу. Тобто, кожна юридична особа має правоздатність як в матеріальних, так і в процесуальних правовідносинах. Статус юридичної особи засвідчується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи або витягом (довідкою чи випискою) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно з ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до ч.1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частинами 1 та 2 статті 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов’язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням державних органів, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Згідно частини 2 цієї статті, юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Таким чином, як вбачається з викладеного, станом на момент розгляду даної адміністративної справи позивач - Державна інспекція з контролю за цінами в Одеській області ліквідована за рішенням засновників, що не пов’язано з реорганізацією та не має правонаступників.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що у зв'язку з ліквідацією Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області, остання як державний орган (установа) та юридична особа публічного права, втратила статус носія адміністративної процесуальної правосуб'єктності, не може мати і не здатна особисто здійснювати свої процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві, у тому числі доручати ведення справи представникові. Тобто, державна інспекція з контролю за цінами в Одеській області, не може виступати стороною у справі в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, суд, з метою з'ясування питання в порядку ст. 55 КАС України можливого допуску заміни позивача у справі неодноразово звертався із листами та запитами до Державної інспекції України з контролю за цінами та до Сектору в Одеській області Державної інспекції України з контролю за цінами, однак, жодних відомостей щодо того, що новостворена Держінспекція є правонаступником ліквідованої Державної інспекції з контролю за цінами, що діяла у системі Мінекономіки України та її територіальних органів, до суду надано не було.

Відповідно до ст. 55 КАС України, в разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи правонаступником.

З вищевказаного слідує, що при визначенні процесуального правонаступництва слід виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, та враховувати, що якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то в такому випадку суду необхідно залучити до участі у справі їх правонаступників. У випадку ж відсутності правонаступників, необхідно залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належать певні функції та повноваження у відповідній сфері регулювання, які належали ліквідованому органу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - Державна інспекція з контролю за цінами в Одеській області 21.04.2011 року звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Клінтранссервіс» про стягнення в порядку адміністративного судочинства економічних санкцій за порушення порядку формування та застосування тарифів на житлово-комунальні послуги, в якому просила суд стягнути з відповідача в дохід державного бюджету необґрунтовано отриману виручку та штраф і зобов’язати відповідача провести перерахунки із споживачами послуг в рахунок майбутніх платежів.

На час звернення позивача до суду діяв Закон України «Про ціни і ціноутворення» від 03.12.1990 року, статтею 6 якого визначено, що в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи. Статтею 8 цього Закону визначено, що державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 03.12.1990 року вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін та діючого порядку визначення вартості будівництва, що здійснюється із залученням коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки.

Водночас, на час звернення позивача до суду діяла постанова Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2000 р. N 1819 «Питання Державної інспекції з контролю за цінами», пп.12 п.5 якої визначено, що Держцінінспекція має право звертатися до суду з позовами про стягнення до бюджету сум у разі застосування відповідних адміністративно-господарських санкцій, зобов'язання вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

В свою чергу, Закон України «Про ціни і ціноутворення» від 03.12.1990 року втратив чинність у зв’язку із прийняттям Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 № 5007-VI, який визначає основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Зокрема, п. 8 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 № 5007-VI визначено, що уповноважені органи мають право звертатися до суду з позовами про стягнення до бюджету коштів у разі прийняття рішення про порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Такі ж самі повноваження в частині звернення Держцінінспекції України до суду із позовами визначено п.п.8 п.6 Положення про Державну інспекцію України з контролю за цінами, затвердженого Указом Президента України від 30 березня 2012 року № 236/2012.

При цьому, п. 1 ч. 1 статті 20 Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 № 5007-VI визначено, що до суб’єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що суми адміністративно-господарських санкцій зараховуються до державного бюджету. Сума необґрунтованої виручки, одержаної суб’єктами господарювання, які на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача, повертається споживачам.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Відповідно до ст.1 цього Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Як зазначається позивачем в акті перевірки, предметом перевірки відповідача було дотримання порядку формування та застосування тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до вимог Постанови КМУ від 26.07.2006 року №1010. При цьому, основним видом діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Клінтранссервіс» є збирання твердих побутових відходів, вилучення, накопичення і розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об’єктах, включаючи сортування відходів з метою подальшої утилізації чи видалення.

З аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що, по-перше, згідно Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 № 5007-VI суми необґрунтованої виручки, одержаної суб’єктами господарювання, які на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача, повертається споживачам, а не стягуються в дохід державного бюджету, як було заявлено у позовній заяві згідно діючого на той час Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 03.12.1990 року; а по-друге, стягнення в судовому порядку економічних санкцій за порушення порядку формування та застосування тарифів на житлово-комунальні послуги та зобов’язання в судовому порядку підприємства провести перерахунки із споживачами послуг в рахунок майбутніх платежів не належить до функцій новоутвореної Державної інспекції з контролю за цінами згідно приписів Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 № 5007-VI та Положення про Державну інспекцію України з контролю за цінами, затвердженого Указом Президента України від 30 березня 2012 року № 236/2012.

Таким чином, з огляду на викладене, судом встановлено, що:

- позивач - Державна інспекція з контролю за цінами в Одеській області ліквідована без визначення правонаступника її прав та обов'язків;

- новостворений центральний орган - Державна інспекція України з контролю за цінами не є правонаступником ліквідованої Державної інспекції з контролю за цінами, що діяла у системі Мінекономіки України та її територіальних органів;

- новостворений центральний орган - Державна інспекція України з контролю за цінами згідно діючих Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 № 5007-VI та Положення про Державну інспекцію України з контролю за цінами, затвердженого Указом Президента України від 30 березня 2012 року № 236/2012, не наділена правом звернення до суду із позовами про стягнення в судовому порядку в дохід державного бюджету економічних санкцій за порушення порядку формування та застосування тарифів на житлово-комунальні послуги та про зобов’язання вчинити суб’єкта господарювання певні дії, а саме, зобов’язання в судовому порядку підприємства провести перерахунки із споживачами послуг в рахунок майбутніх платежів;

- Сектор в Одеській області Державної інспекції України з контролю за цінами не є правонаступником Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області та взагалі не юридичною особою публічного права, а отже не може бути позивачем у справі;

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

З огляду на зазначені вище обставини, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Керуючись ст.ст.157, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Клінтранссервіс» про стягнення необґрунтовано отриманої виручки і штрафу та зобов’язання вчинити певні дії – закрити.

Роз’яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом п’яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Повний текст ухвали складений та підписаний суддею 13.03.2015 року.

Суддя О.М. Соколенко

Провадження у справі за адміністративним позовом Державної інспекції з контролю за цінами в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Клінтранссервіс» про стягнення необґрунтовано отриманої виручки і штрафу та зобов’язання вчинити певні дії – закрити.

Роз’яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.