Справа № 815/67/15
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/67/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року

16 год. 55 хв.

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до секретаріату Вищої ради юстиції про зобов'язання секретаріату Вищої ради юстиції розірвати трудовий договір про публічну службу, укладений з ОСОБА_1 (Наказ № 177-к від 06.09.2013 року) та здійснити всі необхідні дії пов'язані з виконанням цього обов'язку передбачені ч. 4 ст. 36 (з ініціативи працівника), абз. 1 ст. 38, ст. 47 Кодексу законів про працю, і видати ОСОБА_1 трудову книжку в належному вигляді у день звільнення, що передбачено п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту населення України № 58 від 29.07.1993 року) та провести повний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України згідно з приписами якої, у разі затримки видачі трудової книжки, виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»),-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовом звернулась ОСОБА_1 до секретаріату Вищої ради юстиції, з урахуванням уточнень позовних вимог, про зобов'язання секретаріату Вищої ради юстиції розірвати трудовий договір про публічну службу, укладений з ОСОБА_1 (Наказ № 177-к від 06.09.2013 року) та здійснити всі необхідні дії пов'язані з виконанням цього обов'язку передбачені ч. 4 ст. 36 (з ініціативи працівника), абз. 1 ст. 38, ст. 47 Кодексу законів про працю, і видати ОСОБА_1 трудову книжку в належному вигляді у день звільнення, що передбачено п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту населення України № 58 від 29.07.1993 року) та провести повний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України згідно з приписами якої, у разі затримки видачі трудової книжки, виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на публічній службі у Вищій раді юстиції з 23.08.2013 року, обіймає посаду начальника фінансово-економічного управління - головного бухгалтера Вищої ради юстиції, прийняла Присягу державного службовця 05.05.1996 року. У зв'язку із своїм рішенням звільнитись за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України задля зміни місця роботи і проживання та маючи конституційне право на відпочинок, зміст якого визначено ст. 45 вказаного Кодексу, 10.12.2014 року позивач звернулась до керівника секретаріату Вищої ради юстиції із заявою про надання щорічної основної відпустки та щорічної додаткової відпустка, а також заявою про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, попередивши за два тижні про своє бажання отримати відпустку та звільнитись з роботи з 12.02.2015 року. Проте, 11.12.2014 року, ОСОБА_1 отримала листа за підписом керівником секретаріату Вищої ради юстиції яким повідомлено про припинення повноважень усіх членів Вищої ради юстиції (крім тих, які перебувають у цьому органі за посадою) тому числі тих, які обіймали адміністративні посади - Голови та заступника Голови Ради. У листі було наголошено на тому, що саме зазначені посадові особи здійснюють загальне керівництво апаратом Вищої ради юстиції, відтак, до обрання Голови чи заступника Голови ради або без внесення змін до чинного законодавства, відповідач повідомив, що вирішення питання про звільнення позивача будь-якою іншою посадовою чи службовою особою буде перевищенням повноважень. На думку позивача така відмова є протиправною, оскільки порушує передбачені Конституцією України та чинних трудовим законодавством приписи щодо вільного вибору роботи, заборону примусової праці, звільнення з роботи, тощо (аркуші справи 3-10, 101, 171-174).

В судове засідання прибув позивач.

Представник відповідача до судового засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи. Через канцелярію суду за вхід. № 3680/15 від 16.02.2015 року за підписом керівника секретаріату надійшов лист про розгляд справи за відсутності відповідача з урахуванням направлених письмових заперечень проти позову (аркуші справи 187-189).

Через канцелярію суду за вхід. № ЕП/195/15 від 04.02.2015 року, № 3294/15 від 11.02.2015 року, № 5840/15 від 10.03.2015 року відповідачем надано до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що відповідач позов не визнає, вважає його безпідставним мотивуючи тим, що повноваження щодо видачі наказів про звільнення має лише Голова Вищої ради юстиції або заступник Голови, що підтверджується регламентом Вищої ради юстиції, затвердженим рішенням Вищої ради юстиції № 791/0/15-10 від 04.10.2010 року (зі змінами). Відповідно до п. 3 При кінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» з 11.04.2014 року припинені повноваження членів Вищої ради юстиції (крім тих, які перебувають у цьому органі за посадою, в тому числі Голови та заступника Вищої ради юстиції. Згідно з наказами Голови Вищої ради юстиції № 64-к від 10.04.2014 року та № 67-к від 10.04.2014 року припинені повноваження заступника Голови та Голови Вищої ради юстиції, у зв'язку з припиненням їх повноважень як членів Вищої ради юстиції на підставі вищезазначеного Закону. Станом на 04.02.2015 року новий склад Вищої ради юстиції не сформований, відповідно, Голова Вищої ради юстиції та його заступник не були обрані зі складу членів зазначеного колегіального органу на його засіданні в порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду юстиції», що свідчить про безпідставність позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, викладених у запереченнях проти позову (аркуші справи 108-119, 144-155, 193-196).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши обставини якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на державній службі у Вищій раді юстиції на посаді начальника фінансово-економічного управління - головного бухгалтера Вищої ради юстиції, прийняла присягу державного службовця 05.05.1996 року, має 5 ранг державного службовця.

Згідно наказу № 171-к від 23.08.2013 року ОСОБА_1 призначена на посаду начальника відділу - головного бухгалтера відділу стратегічного планування, фінансування, бухгалтерського обліку та звітності секретаріату Вищої ради юстиції, в порядку переведення з Головного управління юстиції в Одеській області (аркуші справи 20).

Згідно наказу № 177-к від 06.09.2013 року, у зв'язку зі зміною структури та штатного розпису апарату Вищої ради юстиції, переведена за її згодою на посаду начальника фінансово-економічного управління - головного бухгалтера секретаріату Вищої ради юстиції, відповідно до статті 32 Кодексу законів про працю України (аркуш справи 20зв.).

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2014 року ОСОБА_1 звернулась до керівника секретаріату Вищої ради юстиції Булка Ольги Аркадіївни із заявою про надання щорічної основної відпустки тривалістю 26 календарних днів та щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 02 січня 2015 року, виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення, з наступним звільненням з 12 лютого 2015 року з роботи за власним бажанням, у зв'язку з переїздом до м. Одеси на постійне місце проживання, відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України (аркуш справи 15а).

Також, у вказаній заяві позивач просила надіслати до Державної казначейської служби України відповідні документи щодо погодження звільнення з посади головного бухгалтера.

Листом № 8725/0/9-14 від 11.12.2014 року, за результатами розгляду заяви про надання відпустки з наступним звільненням, секретаріатом Вищої ради юстиції, за підписом керівника Булка О.А. повідомлено, що прийняття керівником секретаріату Вищої ради юстиції самостійно рішення про надання позивачу відпустки з наступним звільненням буде перевищенням повноважень, оскільки відповідно до параграфу 4 глави 1 розділу І Регламенту Вищої ради юстиції, виключно Голова Вищої ради юстиції (за його відсутності - заступник Голови Ради) призначає на посади та звільняє з посад працівників шляхом видання відповідних наказів, а також здійснює інші повноваження, відповідно до чинного законодавства, серед яких, в тому числі - затвердження графіку відпусток працівників апарату Вищої ради юстиції. Протягом останніх 8 місяців посади Голови та заступника Голови Вищої ради юстиції вакантні. Графік відпусток на 2015 рік станом на 11 грудня 2014 року не затверджений через відсутність повноваженої особи. Тобто, узгодження між позивачем і керівником органу конкретного періоду відпустки ОСОБА_1 у 2015 році не відбулось (аркуші справи 16-17).

Вказаним листом також було зазначено, що згідно з Порядком погодження призначення на посаду та звільнення з посади головного бухгалтера бюджетної установи, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 214 від 21.02.2011 року, у разі звільнення з посади головного бухгалтера за власним бажанням та у зв'язку з виходом на пенсію, керівником бюджетної установи надсилається до відповідного органу Державної казначейської служби України лист, у якому наводиться зазначена інформація з посиланням на розпорядчий документ про звільнення, копія якого додається до усього листа. З викладених вище підстав, надати ДКСУ копію відповідного розпорядчого документу, як повідомлялось даним листом, не має можливості. Крім того, відповідно до п. 12 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 26.01.2011 року, передача справ головним бухгалтером у разі звільнення з посади здійснюється після проведення внутрішньої перевірки стану бухгалтерського обліку та звітності, за результатами якої оформлюється відповідний акт. На виконання цього положення для проведення загальної перевірки необхідно створити комісію, до складу якої включити працівників фінансово-економічного управління, а за потреби, інших структурних підрозділів. Створити таку комісію також може лише Голова Вищої ради юстиції своїм наказом.

Крім того, 10.12.2014 року на ім'я керівника секретаріату Вищої ради юстиції Булка О.А. позивачем надано заяву про надання матеріальної допомоги на оздоровлення вирішення соціально-побутових питань відповідно до постанови КМУ № 268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (аркуш справи 13).

Листом № 8705/0/914 від 11.12.2014 року за результатами розгляду вищезазначеної заяви, позивача було повідомлено про відсутність у Вищій раді юстиції посадових осіб, уповноважених на підписання наказу про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, у зв'язку із тим, що на підставі п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «По відновлення довіри до судової влади в Україні» з 11.04.2014 року повноваження членів Вищої ради юстиції, крім тих, які перебувають у цьому органі за посадою, припинено. Наказами Голови Вищої ради юстиції від 10.04.2014 року №№ 64-к, 67-к, припинені повноваження Голови Вищої ради юстиції та заступника Голови Вищої ради юстиції у зв'язку із припиненням їх повноважень, як членів Вищої ради юстиції. Станом на 11.12.2014 року повноважний склад Вищої ради юстиції не сформовано.

12.12.2014 року, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до керівника секретаріату Вищої ради юстиції Булка О.А. із заявою про звільнення її з 02 січня 2015 року з роботи за власним бажанням, у зв'язку з переїздом до м. Одеса на постійне місце проживання відповідно до ст. 38 КЗпП України. Вказана заява була надана на заміну заяви від 10.12.2014 року (аркуш справи 18).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.12.2014 року, листом № 8765/0/9-14 від 12.12.2014 року, керівником секретаріату Вищої ради юстиції Булка О.А. було повідомлено позивача про не можливість задоволення прохання про звільнення, у зв'язку із тим, що посади Голови та заступника Голови Вищої ради юстиції, виключно до компетенції яких входить призначення та звільнення з посад працівників шляхом видання відповідних наказів, станом на 12.12.2014 року вакантні (аркуш справи 19).

Вказані обставини, як зазначила позивач у своєму позові, змусили звернутись з вказаним позовом до суду, оскільки за наявності права на відпочинок, позивач не може ним скористатись з викладених вище підстав, а саме - відсутності повноважного складу Вищої ради юстиції (Голови та заступника Голови Ради), а також не може, ані отримати матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, ані звільнитись з роботи за власним бажанням, у зв'язку із зміною місця проживання. Водночас, як вказує позивач, за відсутності на адміністративних посадах Голови Ради і його заступника існують правові підстави для визнання наявності компетенції (повноважень) у керівника секретаріату Вищої ради юстиції вирішувати питання щодо реалізації права на припинення державної служби за власним бажанням, надання матеріальної допомоги та виплати звільненому працівнику повного розрахунку. Статтею 116 Кодексу Законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Загальні засади діяльності, порядок проходження державної служби, статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначаються Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну службу», регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Згідно ст. 1 Закону України № 3723-XII, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, судом встановлено, що статтею 21 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю , колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

На підставі вказаного, як було встановлено судом, позивач звернулась до керівника секретаріату Вищої ради юстиції Булка О.А. із заявами про надання щорічної оплачуваної основної та додаткової відпустки, надання матеріальної допомоги та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, а також заявою про звільнення з роботи за власним бажанням, за результатами розгляду якої листом № 8765/0/9-14 від 11.12.2014 року позивачу було повідомлено про неможливість задоволення прохання з огляду на те, що відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» з 11.04.2014 року припинені повноваження усіх членів Вищої ради юстиції (крім тих, що перебувають у цьому органі за посадою), у тому числі й тих, що обіймали адміністративні посади - Голови та заступника Ради. Згідно з параграфом 4 глави 1 розділу І Регламенту Вищої ради юстиції, виключно Голова Вищої ради юстиції (за його відсутності - заступник Голови Ради) призначає на посади та звільняє з посад працівників шляхом видання відповідних наказів. Також, вказаним листом було повідомлено про те, що протягом останніх 8 місяців посади Голови та заступника Голови Вищої ради юстиції - вакантні.

З урахуванням зазначеного, відповідач обґрунтував неможливість задоволення заяви позивачам про звільнення саме відсутністю особи, уповноваженої на прийняття відповідних розпорядчих актів щодо звільнення позивача з державної служби у Вищої раді юстиції, а також згідно заперечень на уточнений позов - відсутністю станом на час звернення позивача із заявою повноважень у керівника секретаріату щодо звільнення працівників вказаного органу з посад.

Згідно наявного в матеріалах справи Положення про фінансово-економічне управління секретаріату Вищої ради юстиції, затвердженого наказом Вищої ради юстиції № 472-к від 24.12.2013 року, а саме пп. 5.1 п. 5 вказаного Положення, Керівництво Управлінням здійснює начальник управління - головний бухгалтер, який призначається на посаду і звільняється з посади Головою ВРЮ за погодженням з ДКС України (аркуші справи 23-31).

При цьому, відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про Вищу раду юстиції», Голова Ради обирається з членів Ради на три роки, без права переобрання.

Статтею 21 вказаного Закону, визначені повноваження Голови Ради, до яких належить: організація роботи Ради та головування на її засіданнях; координація роботи секцій і членів Ради; призначення засідань Ради; направлення подання Ради про призначення суддів Президентові України і про звільнення їх з посади; загальне керівництво апаратом Ради; розпорядження бюджетними асигнуваннями на утримання і забезпечення діяльності Ради; здійснення інших повноважень, передбачених регламентом Ради.

Параграфом 4 глави І розділу І регламенту ВРЮ визначено, що Голова Ради здійснює повноваження, визначені статтями 19-21 Закону, а також, в тому числі - видає розпорядження та накази.

Голова Ради з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про Вищу раду юстиції», організаційне, інформаційно-довідкове та інше забезпечення діяльності Вищої ради юстиції здійснює секретаріат. Положення про секретаріат Вищої ради юстиції, його структура і штат затверджуються Вищою радою юстиції. Керівник та інші посадові особи секретаріату Вищої ради юстиції є державними службовцями.

Главою 1 Розділу ІІІ регламенту Ради встановлено, що формування секретаріату Ради здійснюється відповідно до Законів України «Про Вищу раду юстиції», «;Про державну службу», цього Регламенту та Положення про секретаріат Ради.

Положенням про секретаріат Ради визначені завдання та обов'язки керівника секретаріату, а саме: організовує роботу секретаріату, здійснює загальне керівництво секретаріатом, координує діяльність усіх його структурних підрозділів, несе персональну відповідальність за виконання покладених на нього обов'язків; вносить на розгляд Голови Ради пропозиції щодо структури і штату секретаріату; погоджує положення про структурні підрозділи секретаріату та посадові інструкції працівників цих підрозділів, подає їх на затвердження Голові; подає Голові Ради пропозиції про призначення на посади та звільнення з посад працівників структурних підрозділів секретаріату; подає в установленому порядку Голові Ради пропозиції щодо присвоєння працівникам секретаріату рангів державних службовців, встановлення надбавок до посадових окладів, заохочення чи притягнення їх до дисциплінарної відповідальності; здійснює контроль за формуванням кадрового резерву, добором та розстановкою кадрів у секретаріаті; забезпечує організацію підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників секретаріату; затверджує службові характеристики працівників структурних підрозділів секретаріату, які підлягають атестації; здійснює щорічне оцінювання державних службовців секретаріату; затверджує особисті річні плани роботи працівників секретаріату, зарахованих до кадрового резерву на заміщення посад; розглядає пропозиції керівників структурних підрозділів секретаріату щодо надання відпусток працівникам; бере участь у роботі конкурсної, атестаційної та експертної комісій; здійснює контроль за виконанням структурними підрозділами секретаріату покладених на них завдань; організовує та контролює дотримання працівниками секретаріату законів України, інших нормативно-правових актів України та виконання ними доручень Голови Ради, його заступника та секретарів секцій Ради; забезпечує підготовку працівниками секретаріату аналітичних довідок, інформацій для Голови Ради, його заступника, секретарів секцій та інших членів Ради; організовує підготовку структурними підрозділами секретаріату проектів актів Ради та її секцій, а також розпорядчих документів Голови Ради; візує підготовлені структурними підрозділами секретаріату проекти наказів та розпоряджень Голови Ради з організаційних, кадрових та фінансових питань; скликає та проводить наради з керівниками та іншими працівниками структурних підрозділів секретаріату, надає їм в межах своїх повноважень відповідні доручення; організує дотримання у секретаріаті єдиного порядку проходження та опрацювання документів, встановленого Інструкцією з діловодства у Раді; засвідчує копії актів Ради, витягів з протоколів засідань Ради тощо; забезпечує оприлюднення рішень Ради; інформує Голову Ради про діяльність секретаріату; вносить на розгляд Голови Ради пропозиції з питань удосконалення роботи секретаріату; надає Голові Ради пропозиції щодо залучення в установленому порядку до виконання окремих робіт і завдань, участі у вивченні окремих питань відповідних спеціалістів, у тому числі на договірній основі; забезпечує за дорученням Голови Ради співпрацю секретаріату з центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими установами, організаціями, підприємствами; виконує за дорученням Голови Ради інші завдання в межах своїх повноважень.

Крім того, пунктом 97 Інструкції з діловодства у Вищій ради юстиції, затвердженій наказом Голови Ради № 75/0/1-13 від 08.11.2013 року встановлено, що накази (розпорядження) підписує Голова Ради, а в разі його відсутності - заступник Голови Ради; керівник секретаріату Ради (а в разі його відсутності - заступник керівника секретаріату Ради) підписує розпорядження.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, відповідачем необґрунтовано вказується про відсутність у нього повноважень щодо оформлення у відповідності до законодавства рішення про припинення держаної служби у відповідності до ст. 38 Кодексу законів про працю України, вищенаведеними приписами не визначено вичерпного переліку повноважень ані у Голови Ради, ані у керівника секретаріату Ради.

Згідно наявного в матеріалах справи листа Міністерства соціальної політики України № 11184/0/14-14/06 від 01.10.2014 року про надання відповіді, секретаріату Вищої ради юстиції було повідомлено про те, що відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк. Попередивши про це власника або уповноважений ним органом письмово за два тижні. У разі неможливості з певних причин здійснити припинення трудових відносин відповідно до порядку, встановленого трудовим законодавством, зазначені правовідносини вирішуються у судовому порядку та повідомлено, що у Верховній раді України зареєстровано законопроект № 4044а від 10.06.2014 року, внесений народним депутатом України Шпеновим Д.Ю., про внесення змін до Закону України «Про відновлення довіри до судової системи України» (щодо забезпечення прав і соціальних гарантій працівників апарату Вищої ради юстиції та секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України) (аркуш справи 98).

При цьому, відповідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється, згідно з приписами вищезазначеної норми - забороняється.

Також, як вказує відповідач у своїх запереченнях, 27.02.2015 року набрало чинності положення пп. 15п. 6 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015 року про внесення змін до ст. 12 Закону України «Про Вищу раду юстиції», відповідно до яких, у разі не набуття Вищою радою юстиції повно важності чи не обрання Голови або заступника Голови Вищої ради юстиції. Керівнику секретаріату Вищої ради юстиції надані повноваження, зокрема, звільняти з посад працівників секретаріату Вищої ради юстиції.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин та приведених вище норм чинного законодавства, у відповідності до приписів ст. 38 Кодексу законів про працю України, суд вважає, що отримавши заяву позивача, яка була подана у відповідності до встановлених порядку та строків - за два тижні до звільнення, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний був після спливу двох тижнів з моменту подання позивачем заяви про звільнення звільнити її з роботи.

З урахуванням того, що вказане право позивача було порушено, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо доцільності задоволення позовних вимог та зобов'язання Секретаріат Вищої ради юстиції, як орган, який станом на даний час здійснює керівництво даною установою розірвати трудовий договір, укладений з ОСОБА_1 про публічну службу на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України, у відповідності до норм трудового законодавства, в тому числі ст.ст. 36, 47 вказаного Кодексу.

Підставами припинення трудового договору, у відповідності до ч. 4 ст. 36 Кодексу законів про працю України, є в тому числі, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).

Частиною 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до секретаріату Вищої ради юстиції про зобов'язання секретаріату Вищої ради юстиції розірвати трудовий договір про публічну службу, укладений з ОСОБА_1 (Наказ № 177-к від 06.09.2013 року) та здійснити всі необхідні дії пов'язані з виконанням цього обов'язку передбачені ч. 4 ст. 36 (з ініціативи працівника), абз. 1 ст. 38, ст. 47 Кодексу законів про працю, і видати ОСОБА_1 трудову книжку в належному вигляді у день звільнення, що передбачено п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту населення України № 58 від 29.07.1993 року) та провести повний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України згідно з приписами якої, у разі затримки видачі трудової книжки, виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати») є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними письмовими доказами, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, оскільки право позивача, оскаржуване у даному провадженні гарантовано в тому числі Конституцією України та законами про працю.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 159-164, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до секретаріату Вищої ради юстиції про зобов'язання секретаріату Вищої ради юстиції розірвати трудовий договір про публічну службу, укладений з ОСОБА_1 (Наказ № 177-к від 06.09.2013 року) та здійснити всі необхідні дії пов'язані з виконанням цього обов'язку передбачені ч. 4 ст. 36 (з ініціативи працівника), абз. 1 ст. 38, ст. 47 Кодексу законів про працю, і видати ОСОБА_1 трудову книжку в належному вигляді у день звільнення, що передбачено п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту населення України № 58 від 29.07.1993 року) та провести повний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України згідно з приписами якої, у разі затримки видачі трудової книжки, виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати») - задовольнити у повному обсязі.

Зобов'язати секретаріат Вищої ради юстиції розірвати трудовий договір про публічну службу, укладений з ОСОБА_1 (Наказ № 177-к від 06.09.2013 року) та здійснити всі необхідні дії пов'язані з виконанням цього обов'язку передбачені ч. 4 ст. 36 (з ініціативи працівника), абз. 1 ст. 38, ст. 47 Кодексу законів про працю, і видати ОСОБА_1 трудову книжку в належному вигляді у день звільнення, що передбачено ст. 47 Кодексу законів про працю України, п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту населення України № 58 від 29.07.1993 року) та провести повний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України згідно з приписами якої, у разі затримки видачі трудової книжки, виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»).

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.В. Балан