Справа № 2а--1-522/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року Справа № 14677/12/9104
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - Львівська міська рада про визнання дій незаконними, повернення майна та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 03.06.2008 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - Львівська міська рада, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив визнати дії, що перешкоджають проводити торгівлю газетно-журнальною продукцією біля будинку АДРЕСА_1 незаконними та стягнути моральну шкоду в розмірі 50000 грн., зобов'язати повернути безпідставно набуте майно розбірно-збірний деревний навіс або відшкодувати його вартість, стягнути кошти в сумі 30555 грн. за користування майном і набуті доходи внаслідок безпідставного користування майном ПП ОСОБА_2 та додаткових витрат на здійснення підприємницької діяльності.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2011 року позов задоволено частково. Визнано незаконними дії посадових осіб Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в частині демонтажу та вилучення майна ОСОБА_2, згідно акту про демонтаж стенду від 24.02.2009 року. Зобов'язано Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради повернути в натурі ОСОБА_2 збірно-розбірний дерев'яний навіс. В решті вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Галицька районна адміністрація Львівської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що на момент прийняття розпорядження голови Галицької районної адміністрації від 10.02.2009р. «Про демонтаж ятки та стенду по АДРЕСА_1», проведення демонтажу стенду та підписання акту про демонтаж від 24.02.2009р. Галицька районна адміністрація ЛМР керувалася Законом України «Про благоустрій населених пунктів», Правилами благоустрою і утримання території м. Львова, затвердженими ухвалою №816 від 26.10.2000p., Положенням про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затверджених ухвалою Львівської міської ради №3704 від 08.07.2010p., Положенням про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради та її структуру, затверджене рішенням №116 від 27.02.2009р. таким чином, дії Галицької районної адміністрації щодо ОСОБА_2 були правомірними і не суперечили чинному на той час законодавству, оскільки, на районні адміністрації був покладений обов'язок вживати заходи щодо самовільного встановлення споруд побутово-торговельного призначення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Зазначає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним і примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради заперечив та просив залишити її без задоволення, а вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 підтримав та просив її задовольнити.

Представники інших сторін в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтв про сплату єдиного податку від 20.12.2007 p., 25.12.2008 p., 23.12.2009 p., 24.12.2010 p. суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_2 здійснює торгівлю пресою, а також промисловими товарами. Місце здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_1.

Відповідно до акту про демонтаж стенду від 24.02.2009р. /т.1 а.с.51/, на підставі розпорядження Галицької районної адміністрації від 10.02.2009р. №102, 24.02.2009 року посадовими особами Галицької райдержадміністрації ЛMP демонтовано стенд за адресою АДРЕСА_1 (збірно-розбірний дерев'яний навіс), який належить ОСОБА_2 Підставами здійснення демонтажу зазначено, зокрема, порушення позивачем норм Земельного кодексу України, Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та відсутність дозвільних документів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не наділений правом безпідставно та безоплатно вилучати майно, яке належить позивачу, поняття «демонтаж» не включає в себе безоплатне вилучення майна і як встановлено в судовому засіданні збірно-розбірний дерев'яний навіс, що належить позивачу не відноситься до малих архітектурних форм. В той же час позивачем не підтверджено вартості майна та факту його використання, тому в задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та коштів за користування вилученим майном відмовлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно ст.4 цього ж Закону місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах законності.

Положенням про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради від 27.02.2009р. /а.с.111-113/ передбачено вичерпний перелік повноважень Галицької районної адміністрації, однак повноважень щодо примусового демонтажу та вилучення об'єктів права власності даним переліком не передбачено, оскільки це віднесено до компетенції виключно правоохоронних органів.

Таким чином, на думку колегії суддів, судом першої підставно не взято до уваги покликання відповідача на те, що представники Галицької районної адміністрації ЛМР діяли на підставі і керувалися Законом України «Про благоустрій населених пунктів», Правилами благоустрою і утримання території міста Львова, затвердженими ухвалою Львівської міської ради №816 від 26.10.2000р., ухвалою Львівської міської ради №;1470 від 27.12.2007 p., «Про затвердження Правил розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові і порядку надання дозволів на розміщення об'єктів торгівлі; ресторанного господарства та сфери послуг у малих архітектурних формах і схем та переліків розміщення малих архітектурних форм на території м. Львова», ухвалою Львівської міської ради №2311 від 18.12.2008 р. «Про затвердження Перспективної схеми розміщення малих архітектурних форм як частини Програми комплексного благоустрою території міста», ухвалою Львівської міської ради №3087 від 03.12.2009 р. «Про внесення змін та доповнень до ухвали №2311 від 18.12.2008 р.», Положенням про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затверджених ухвалою Львівської міської ради №3704 від 08.07.2010 р., так як вказані ні вищевказаний Закон, ні наведені ухвали Львівської міської ради не наділяють його правом безпідставно та безоплатно вилучати майно - збірно-розбірний дерев'яний навіс, яке належить позивачу і не відноситься до малих архітектурних форм.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає правомірним рішення суду першої інстанції щодо визнання незаконними дії посадових осіб Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в частині демонтажу та вилучення майна позивача та зобов'язання повернути в натурі збірно-розбірний дерев'яний навіс.

При цьому, колегія суддів бере до уваги

Щодо решти позовних вимог, в задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено, колегія суддів вважає, зокрема, правильним висновок про відмову відшкодувати вартість вилученого майна, так як позивачем не доведено його вартості, а також те що Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради зобов'язано повернути в натурі ОСОБА_2 збірно-розбірний дерев'яний навіс.

У разі якщо після повернення розбірно-збірного дерев'яного навісу буде встановлено, що він має будь-які пошкодження, тобто власнику майна нанесені збитки, такий має право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Також позивач не довів той факт, що відповідач використовував його майно і отримав від цього будь-які доходи, а також належним чином не довів факт понесення ним додаткових витрат на здійснення підприємницької діяльності.

При цьому, колегія суддів бере до уваги лист ЛКП «Княже місто» від 12.12.2011 року № 1075 ,з якого видно, що майно, яке вилучене у позивача 24.02.2009 року знаходиться на зберіганні в ЛКП і не використовується.

З відмовою в задоволенні позовної вимоги щодо заборони перешкоджати відповідачу здійснювати законну підприємницьку діяльність колегія суддів також погоджується, оскільки з матеріалів справи видно, що позивач на час прийняття оскаржуваного рішення продовжував здійснювати підприємницьку діяльність за адресою вказаною свідоцтві про сплату єдиного податку, а також належним чином не мотивував в чому саме має полягати дана заборона, що, в свою чергу, унеможливлює виконання рішення суду.

Щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що оскільки позивачем не представлено жодних належних доказів та не наведено доводів, які б свідчили про те, що діями відповідача йому було завдано такої шкоди, тому в задоволенні такої вимоги також відмовлено правомірно.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційні скарги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2011 року у справі №2а-522/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 17.03.2015 року.