Справа № 826/932/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 березня 2015 року № 826/932/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом дочірнього підприємства "Трансгарант-Україна"
до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Трансгарант-Україна» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.09.2014 №07.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту від 03.09.2014 №827/26-55-22-07/32667198 документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Трансгарант-Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Сапсан-Юг» за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 ґрунтуються на припущеннях та спростовуються наявними бухгалтерськими документами.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, проте явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ДП «Трансгарант-Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Сапсан-Юг» за період з 01.01.2014 по 28.02.2014, за результатом якої складено акт від 03.09.2014 №827/26-55-22-07/32667198 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що податковим органом встановлено порушення позивачем норм п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 507 812 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.09.2014 №07, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 761 718 грн. (за основним платежем 507 812 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 253 906 грн.).

За результатом адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

Підставою для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень слугували наступні порушення податкового законодавства, які викладено в акті, а саме: згідно з актом перевірки ТОВ «Сапсан-Юг» у листопаді 2013 року придбало соняшникову олію макуху, обладнання для виробництва від ризикових суб'єктів господарської діяльності: ПП «Конкорд» (відсутній за місцем реєстрації, відсутні основні засоби та виробничі потужності), ТОВ «Айтерс» (місцезнаходження не встановлено, директор ТОВ «Айтерс» заперечує участь у фінансово-господарській діяльності товариства, відсутні основні засоби та виробничі потужності), ТОВ «Ланіт-Бі» (місцезнаходження товариства та його службових осіб не встановлено), ТОВ «Широко» (місцезнаходження товариства та його службових осіб не встановлено, відсутні основні засоби).

З огляду на викладене податковий орган в акті перевірки вказує на безтоварність фінансово-господарських операцій ТОВ «Сапсан-Юг» з вказаними контрагентами та, як наслідок ТОВ «Сапсан-Юг» та позивачем.

Крім того, податковий орган в акті перевірки зазначає, що до ЄРДР внесено відомості за ч. 2 ст. 205 КК України в рамках кримінального провадження №0000011 щодо створення фіктивних суб'єктів господарської діяльності, що мали взаємовідносини з ТОВ «Сапсан-Юг», а саме: ТОВ «Вайт Груп», ПП «МНТ», ТОВ «ВІП Лайф», ТОВ «ВКМ Груп»,ТОВ «Айтерс», ТОВ «Моноліт Трейд Систем», ПП «Конкорд», ТОВ «Бізнес Коін».

На підставі викладеного податковий орган дійшов висновку, що позивачем не підтверджено фактичне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) від ТОВ «Сапсан-Юг» з 01.01.2014 по 28.02.2014.

Листом Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11 визначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом".

Отже висновки податкового органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі аналізу змісту договірних відносин, які існували між ТОВ «Сапсан-Юг» з контрагентами не є належними доказами по справі, оскільки результати аналізу другого ланцюга постачання відповідно до вимог податкового законодавства України не можуть бути підставами для висновків, які стосуються позивача.

Щодо посилання податкового органу на кримінального провадження №0000011 щодо створення фіктивних суб'єктів господарської діяльності, що мали взаємовідносини з ТОВ «Сапсан-Юг», а саме: ТОВ «Вайт Груп», ПП «МНТ», ТОВ «ВІП Лайф», ТОВ «ВКМ Груп»,ТОВ «Айтерс», ТОВ «Моноліт Трейд Систем», ПП «Конкорд», ТОВ «Бізнес Коін» суд зазначає наступне.

Порушення порядку реєстрації юридичної особи не є імперативною ознакою протиправності її діяльності та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою особою.

Обставини щодо виконання спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ ТОВ «Сапсан-Юг» не досліджувалися у кримінальному провадженні №0000011 щодо створення фіктивних суб'єктів господарської діяльності, ТОВ «Вайт Груп», ПП «МНТ», ТОВ «ВІП Лайф», ТОВ «ВКМ Груп»,ТОВ «Айтерс», ТОВ «Моноліт Трейд Систем», ПП «Конкорд», ТОВ «Бізнес Коін».

А відтак саме по собі здійснення реєстрації названих товариств без мети реального провадження підприємницької діяльності та номінальність керівництва цими товариствами, установлена у названій кримінальній справі, за відсутності інших обставин, які б свідчили про необґрунтованість податкової вигоди, безпідставно визнані податковим органом як доказ безтоварності спірних господарських операцій.

Крім того, позивач не мав фінансово-господарських відносин з ТОВ «Вайт Груп», ПП «МНТ», ТОВ «ВІП Лайф», ТОВ «ВКМ Груп»,ТОВ «Айтерс», ТОВ «Моноліт Трейд Систем», ПП «Конкорд», ТОВ «Бізнес Коін».

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі №К-12509/08.

При цьому Вищий адміністративний суд України акцентує увагу на тому, що документи та інші дані, що спростовують або підтверджують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Сапсан-Юг» укладено договір від 20.01.2014 №20/01/14-1 предметом якого є купівля-продаж олії соняшникової нерафінованої виробленої з урожаю 2013 року. Поставка товару забезпечується продавцем на умовах СРТ «Інкотермс 2010».

ТОВ «Сапсан-Юг» на адресу позивача видано наступні бухгалтерські документи: видаткові, товарно-транспортні, податкові накладні, акти здачі-приймання виконаних робіт (огляд автоцистерн), копії яких долучено до матеріалів справи. Крім того, позивачем надано суду копії посвідчень про якість, копії яких долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що розрахунки проводились у безготівковій формі.

Також, з матеріалів справи вбачається та податковим органом не заперечується, що товар придбаний відповідно до умов спірного договору в подальшому реалізовано позивачем згідно ВМД №504010000/2014/000598 від 14.03.2014, ВМД №504010000/2014/000510 від 07.03.2014.

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором між позивачем та вказаними контрагентами виконувались сторонами в повному обсязі.

платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у ПК України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку -покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 969 від 21.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1401/18696 (далі - Порядок №969), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних ТОВ «Сапсан-Юг» зареєстрований в якості платників податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства.

Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Порядку №165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість. Спірні договори у судовому порядку недійсними не визнавався.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як свідчать з матеріали справи, на момент підписання спірного договору, видаткових, товарно-транспортних, податкових накладних юридична особа ТОВ «Сапсан-Юг» не була припинена.

З огляду на викладені обставини, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес"АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «Сапсан-Юг» податкових накладних, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Відтак з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення від 23.09.2014 №07 є безпідставним та неправомірним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем доведено факт правомірності формування податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Сапсан-Юг», а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги дочірнього підприємства «Трансгарант-Україна» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.09.2014 №07 прийняте Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда