Справа № 824/182/15-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/182/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції у Чернівецькій області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції у Чернівецькій області про скасування рішення.

Позивач просить суд скасувати постанову відповідача про накладення штрафу ВП№45969233 від 30 січня 2015 року в розмірі 170,00 грн за невиконання рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року зобов'язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належної йому земельної ділянки, площею 0,1429 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист №724/1083 від 26 грудня 2014 року. Однак відповідач не ознайомив його з постановою про відкриття виконавчого провадження та попередив про кримінальну відповідальність за невиконання чи ухилення від виконання судового рішення. Також вказує, що самостійно не може виконати рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року, оскільки не знає де закінчується в натурі земельна ділянка та де повинний знаходитися межовий знак, між ділянками. Вважає, що існують обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, а тому потрібно залучити компетентні органи для вирішення спору. Крім цього, позивач зазначає про те, що є інвалідом другої групи, постійно перебуває в лікарні, а відповідачем, усупереч положенням статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», при винесенні постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення не було зазначено вимоги без поважних причин та безпідставно накладено на нього штраф.

На підтвердження своїх доводів в обґрунтування позову до позовної заяви ОСОБА_1 додав копію пенсійного посвідчення, копію судового рішення від 30 жовтня 2014 року, копію оскаржуваної постанови та копію конверту з ВДВС.

Відповідач подав до суду заперечення проти позову у письмовій формі та копії матеріалів виконавчого провадження №45969233. Вказуючи про правомірність своїх дій при винесенні оскаржуваної постанови та про безпідставність доводів позивача в обґрунтування своїх вимог, відповідач просив суд позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Враховуючи заяву позивача від 04 березня 2015 року про розгляд справи у його відсутність та клопотання відповідача від 16 березня 2015 року про розгляд справи без його участі, беручи до уваги положення частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе судовий розгляд даної справи здійснити в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у справі матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи нижченаведеного.

Судом встановлено, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні належної йому земельної ділянки, на праві приватної власності, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, Чернівецька область, площею 0,1429 га, кадастровий номер :01:019:0151, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, шляхом її звільнення.

26 грудня 2014 року Хотинським районним судом Чернівецької області на підставі вказаного судового рішення видано виконавчий лист №724/1083.

12 січня 2015 року відділом державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції у Чернівецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП№45969233) з виконання виконавчого листа №724/1083 від 26 грудня 2014 року, виданого Хотинським районним судом Чернівецької області, про зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні належної йому земельної ділянки, на праві приватної власності, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, Чернівецька область, площею 0,1429 га, кадастровий номер :01:019:0151, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, шляхом її звільнення.

23 січня 2015 року відповідачем винесено вимогу за №494/02-43 щодо виконання судового рішення та надано позивачу термін до 28 січня 2015 року представити у ВДВС Хотинського РУЮ підтверджуючі документи щодо виконання виконавчого листа 724/1083 від 26 грудня 2014 року. Також зазначено про те, що у разі невиконання без поважних причин указаних вимог на боржника згідно статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» буде накладено штраф в розмірі від десяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

28 січня 2015 року державний виконавцем здійснено виїзд за адресою знаходження земельної ділянки та з'ясовано, що перешкоди в її користуванні не усунуто, про що складено відповідний акт.

30 січня 2015 року відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу ВП№45969233 в розмірі 170,00 грн за невиконання рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2015 року відповідачем також було винесено вимогу за 733/02-43 щодо виконання судового рішення та надано позивачу термін до 06 лютого 2015 року представити у ВДВС Хотинського РУЮ підтверджуючі документи щодо виконання виконавчого листа 724/1083 від 26 грудня 2014 року. Зазначено і про те, що у разі повторного невиконання вимог на боржника згідно статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» буде накладено штраф в подвійному розмірі та буде направлено до правоохоронних органів подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

06 лютого 2015 року відповідачем повторно здійснено виїзд за адресою знаходження земельної ділянки та встановлено, що боржником не було виконано повторно рішення Хотинського районного суду Чернівецької області стосовно усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, Чернівецька область.

Не погоджуючись із постановою відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції у Чернівецькій області про накладення штрафу, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

У зв'язку з наведеним, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Поряд з цим, суд звертає увагу не те, що у пункті 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» вказано:

«Судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно частини першої та другої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Згідно частини першої та другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, в разі самостійного невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних на то причин, державний виконавець зобов'язаний винести постанову про накладення на такого боржника штрафу.

Оскільки постанова про накладення штрафу від 30 січня 2015 року ВП№45969233, що винесена на підставі статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», була фактично прийнята у зв'язку з невиконанням боржником без поважних причин рішення суду в добровільному порядку у встановлений державний виконавцем строк (до 28 січня 2015 року), суд вважає, що оскаржувана позивачем постанова є правомірною і при застосуванні до позивача санкцій, передбачених частиною першою статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому посилання позивача про неотримання постанови про відкриття виконавчого провадження спростовуються наявними у справі матеріалами, з яких, зокрема, вбачається, що таку постанову було направлено відповідачем позивачу 13 січня 2015 року та отримано останнім 19 січня 2015 року.

Доказів оскарження у встановленому законом порядку та доказів скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 12 січня 2015 року ВП№45969233 позивачем суду не надано.

Також не було надано позивачем і доказів про повідомлення відповідача щодо наявності причин, які унеможливлювали або ж ускладнювали виконання боржником судового рішення від 30 жовтня 2014 року в добровільному порядку.

До цього суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач - суб'єкт владних повноважень, заперечуючи проти задоволення позову, довів правовірність винесення постанови про накладення на позивача штрафу за невиконання в добровільному порядку у встановлений строк судового рішення, що набрало законної сили.

Натомість доводи позивача є необґрунтованими, не підтвердженні належними доказами й такими, що не свідчать про незаконність оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції у Чернівецькій області про скасування рішення відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк