Справа № 725/7219/14-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/7219/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Вольська-Тонієвич О.В.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

12 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України у м. Чернівцях про поновлення виплати пенсії.

Постановою Першотравневого районного м. Чернівці від 14.01.2015 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно із ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що до 31.12.2011 року позивач отримував пенсію за віком з 2012 року припинилася виплата пенсії як громадянину України ОСОБА_2, так як підставою цього стало його постійне проживання в Федеративній Республіці Німеччині з 2012 року.

6 листопада 2014 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях із заявою про поновлення виплати пенсії.

Згідно листа №171/к-11 від 19.11.2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в м.Чернівцях ОСОБА_2 було відмовлено у поновленні виплати пенсії з посиланням на те, що міжнародного договору, який би регулював подальший порядок виплати пенсії, між Україною та Німеччиною не укладено. Механізму виплати пенсії громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів в галузі пенсійного забезпечення, чинним законодавством не визначено.

15.12.2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України у м. Чернівцях про зобов'язання відповідача нарахувати та поновити виплату пенсію за віком з 01.01.2012 року.

Постановою Першотравневого районного м. Чернівці від 14.01.2015 року позов задоволено повністю: визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Чернівцях про відмову у нарахуванні та поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях нарахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 01 січня 2012 року.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно п. 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.. 51 вищевказаного Закону передбачалось, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Міжнародних договорів між Україною та Німеччиною стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Однак, згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року7 N 25- рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які вижали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

По теперішній час інших нормативних актів, якими б регламентувалося виплата пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

З врахуванням зазначеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проживаючи в Федеративній Республіці Німеччині, як громадянин України, позивач ОСОБА_2 має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Однак, судом першої інстанції не враховано пропущений позивачем строк звернення до адміністративного суду, не надано оцінку поважності причин його пропуску та помилково зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях нарахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 01 січня 2012 року.

Згідно частини 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так як, в позовних вимогах позивач пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів, суд першої інстанції ще на стадії відкриття провадження у справі повинен був винести ухвалу про залишення адміністративного позову в частині поновлення позивачу строку звернення до суду без розгляду.

У зв`язку зі зверненням позивача до суду 15.12.2014 року колегія суддів вважає правильним позовні вимоги позивача за період з 01.01.2012.2014 року по 14.06.2014 року, залишити без розгляду.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 99 КАС України та зміст позовних вимог, право позивача на виплату пенсії підлягає захисту за період з 15.06.2014 року.

Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 195 КАС України, яким суду апеляційної інстанції надано право перегляду рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях задовольнити частково.

Постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Позовні вимоги в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях нарахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 за період з 01.01.2012 року по 14.06.2014 року, - залишити без розгляду.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Чернівцях щодо відмови в нарахуванні та поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях нарахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 15 червня 2014 року.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 36,54 грн.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В.

Мельник-Томенко Ж. М.