Справа № 815/4414/14
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4414/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Борцова С.І.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

від відповідача: Прилипко О.В. (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення від 26.12.2013 року та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, викладене у висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину від 26.12.2013 року та зобов'язати поновити дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем, в порушення норм чинного законодавства, було скасовано дозвіл на його імміграцію в Україну та визнано недійсною посвідку на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 05.03.2012 року, хоча на момент її видачі ОСОБА_3 виконані всі вимоги стосовно отримання посвідки, неправдиві відомості щодо себе для її отримання позивачем не надавалися, а також позивачу не були повідомлені правові підстави прийняття оскаржуваного висновку та дату його прийняття, чим порушено конституційні права іммігранта.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, відповідно до наданих заперечень, позовні вимоги не визнав, зазначивши, що 22.03.2013 року від Управління Державтоінспекції м. Одеси ГУ МВС України в Одеській області, у зв'язку з отриманням позивачем посвідчення водія, надійшов запит щодо підтвердження законності видачі посвідки на постійне проживання ОСОБА_3, у зв'язку з чим ГУ ДМС України в Одеській області направлено запит до Кілійського районного сектору про підтвердження факту постійної реєстрації позивача за адресою, вказаною у довідці Комунального підприємства «Жилсервіс» від 11.09.2008 року. Так, згідно доповідної записки Кілійського РВ ГУ ДМС України в Одеській області від 19.04.2013 року, позивач зареєстрованим та знятим з реєстраційного обліку у м. Кілія та Кілійському районі не значиться, в підтвердження чого КП «Жилсервіс» надано довідку від 17.04.2013 року, згідно якої за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 не проживає та не зареєстрований. В подальшому, 10.04.2013 року, за номером телефону, зазначеному у особовій справі, позивача повідомлено про необхідність прибуття до ГУ ДМС України в Одеській області для проведення співбесіди, в ході якої встановлено, що ОСОБА_3 не проживав та не був зареєстрований на території України в період з 1987 по 1991 рік, у зв'язку з чим позивача повідомлено про скасування виданого останньому дозволу на імміграцію, як наданого на підставі свідомо неправдивих відомостей. Висновком ГУ ДМС України в Одеській області від 26.12.2013 року ОСОБА_3 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та листом від 10.02.2014 року позивачу надіслано повідомлення про прийняте рішення та анулювання посвідки на постійне проживання в Україні. Жодних пояснень та заяв від позивача з приводу прийнятого рішення до відповідача не надходило, отже, за наведених обставин, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають (а.с.97-98).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

23.03.2009 року, на підставі заяви ОСОБА_3 від 09.12.2008 року та долучених до неї документів, зокрема, довідки Комунального підприємства «Жилсервіс» від 11.09.2008 року про постійне проживання позивача в період з 1987 року по 1991 року на території України за адресою: АДРЕСА_1, після надходження узгоджень с СБ України в Одеській області, НЦБ Інтерпол, керуючись п.3 ч.3 ст.4 ЗУ «Про імміграцію», ГІРФО ГУМВС України в Одеській області прийнято висновок про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_3.

22.03.2013 року від Управління Державтоінспекції м. Одеси ГУ МВС України в Одеській області, у зв'язку з отриманням позивачем посвідчення водія, надійшов запит щодо підтвердження законності видачі посвідки на постійне проживання ОСОБА_3, у зв'язку з чим ГУ ДМС України в Одеській області направлено запит до Кілійського районного сектору про підтвердження факту постійної реєстрації позивача за адресою, вказаною у довідці Комунального підприємства «Жилсервіс» від 11.09.2008 року (а.с.34).

Згідно доповідної записки Кілійського РВ ГУ ДМС України в Одеській області від 19.04.2013 року, позивач зареєстрованим та знятим з реєстраційного обліку у м. Кілія та Кілійському районі не значиться, в підтвердження чого КП «Жилсервіс» надано довідку від 17.04.2013 року, згідно якої за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 не проживає та не зареєстрований (а.с.35-36).

В подальшому, 10.04.2013 року, за номером телефону, зазначеному у особовій справі, позивача повідомлено про необхідність прибуття до ГУ ДМС України в Одеській області для проведення співбесіди, в ході якої встановлено, що ОСОБА_3 не проживав та не був зареєстрований на території України в період з 1987 по 1991 рік, у зв'язку з чим позивача повідомлено про скасування виданого останньому дозволу на імміграцію, як наданого на підставі свідомо неправдивих відомостей, про що головним спеціалістом Відділу імміграційної роботи ГУ ДМС України в Одеській області складено доповідну записку (а.с.38).

За результатами перевірки особової справи позивача №314728, головним спеціалістом Відділу імміграційної роботи ГУ ДМС України в Одеській області складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, затверджений 26.12.2013 року в.о. начальника ГУ ДМС України в Одеській області Карачебан О.М., яким згідно вимог п.1 розділу ІV ст. 12 Закону України «Про імміграцію», ОСОБА_3 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну у зв'язку з наданням свідомо неправдивих відомостей про постійне проживання на території України в період з 1987 року по 1991 рік, посвідку на постійне місце проживання в Україні визнано недійсною та визначено вилучити її для знищення в установленому порядку (а.с.39-41).

Листом ГУ ДМС України в Одеській області від 10.02.2014 року за №5/3-1545, позивачу направлено повідомлення про прийняте рішення та анулювання посвідки на постійне проживання в Україні

Правовий статус, основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні і порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України регулюється Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до ч. 1 ст. 4 якого, іноземці та особи без громадянства в порядку, визначеному Законом України «Про імміграцію», можуть іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначається Законом України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року № 2491-ІІІ (надалі - Закон України № 2491).

За ст. 1 Закону Україну № 2491 імміграція - прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання, а іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання. Порядок надання дозволу на імміграцію в Україну на постійне проживання та перелік документів, необхідних для отримання такого дозволу визначено ст. 9 Закону України № 2491.

З метою реалізації положень Закону Україну № 2491 Кабінетом Міністрів України 26 грудня 2002 року винесено постанову № 1983, якою затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію й поданнями про його скасування і виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок ). Цей Порядок визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію в Україну іноземцям та особам без громадянства, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також повноваження центральних органів виконавчої влади України, підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Порядок подання заяви про отримання дозволу на імміграцію, перелік необхідних документів та порядок їх розгляду, крім ст. 9 Закону Україну № 2491, визначені пунктами 11-14, за якими територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. Регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять у межах своєї компетенції у місячний термін після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який зробив запит.

Судом встановлено, що позивач отримав дозвіл на імміграцію перебуваючи на законних підставах в Україні. Підставою для надання йому дозволу на імміграцію стало постійне проживання позивача на території України з липня 1987 року по вересень 1991 року, відповідно до довідки Комунального підприємства «Жилсервіс» від 11.09.2008 року (а.с.33).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2014 року по справі №522/19486/14-ц заяву ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено, встановлено факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець Красний Передовик, Кустанайського району, Кустанайської області, Республіки Казахстан, постійно проживав з 1987 року по 1992 рік на території, яка стала територією України, а саме: у м. Кілія Одеської області (а.с.96-96з/б).

Вищенаведене рішення Приморського районного суду м. Одеси набрало законної сили 05.12.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Отже, підстава надання позивачу дозволу на імміграцію щодо постійного проживання позивача на території України з липня 1987 року по вересень 1991 року є встановленим судом юридичним фактом та не потребує доказування.

Крім цього, згідно вищенаведеного рішення суду вбачається, що 23.07.2008 року ОСОБА_3 змінив ім'я з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», що також підтверджується свідоцтвом про зміну ім'я (а.с.106).

Статтею 12 Закону України №2491-Ш визначені підстави для скасування дозволу на імміграцію, у тому числі, відповідно до п.1 - якщо з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; до п.6 - в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, крім іншого, чи прийняті вони з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Судом встановлено, що позивач був позбавлений права надання пояснень, тобто позбавлений права на участь у процесі прийняття відносно нього рішення.

Суд вважає, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, викладене у висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину від 26.12.2013 року є протиправним та підлягає скасуванню, при цьому суд виходить також з наступного.

Дозвіл на імміграцію був наданий позивачу у 2009 році за відсутності будь - яких протиправних дій зі сторони позивача, а тому скасування цього дозволу у 2013 році суттєво порушує права позивача та тягне за собою негативні наслідки для позивача при відсутності будь-якої вини його у виниклих обставинах.

Такими наслідками відповідно до ст. 13 Закону України №2491-Ш є вилучення посвідки на постійне проживання; обов'язок особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа, яка не виїхала протягом місяця, підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством. Крім того, згідно зі ст.14 Закону України №2491-Ш особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Отже, з урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого відносно позивача висновку від 26.12.2013 року, виходячи також з положень статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен чиї права та свободи порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 8 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення від 26.12.2013 року та зобов'язання вчинити певні дії обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення від 26.12.2013 року та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 26.12.2013 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 16 березня 2015 року.

Суддя П.П.Марин