Справа № 2а-11960/11/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Київ К/9991/34137/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Маринчак Н.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року

у справі № 2а-11960/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чистий Світ-К»

до Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чистий Світ-К» (далі - ТОВ «Чистий Світ-К»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС; відповідач), в якому просило визнати протиправним (недійсним) та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08 серпня 2011 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 грудня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю платником реального характеру розглядуваних господарських операцій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року апеляційну скаргу ТОВ «Чистий Світ-К» задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 грудня 2011 року скасовано. Позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 08 серпня 2011 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, ставиться питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено невиїзну документальну перевірку ТОВ «Чистий Світ-К» з питань дотримання вимог податкового законодавства при нарахуванні податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01 лютого 2011 року по 28 лютого 2011 року при взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «РТК-Груп», за результатами якої складено акт № 250/23-02/30369774 від 10 червня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення № від 08 серпня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 229 638,00 грн. (229 637,00 грн. - основний платіж, 1,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України), частини 1 статті 203, частини 1 статті 207, статті 215, частини 1 статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з неправомірним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість при придбанні продукції промислово-технічного призначення в ТОВ «РТК-Груп» за нікчемним правочином.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, контролюючий орган посилався на довідку № 336/23-305/33634708 від 10 травня 2011 року про проведення аналізу діяльності контрагента позивача при нарахуванні податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01 лютого 2011 року по 28 лютого 2011 року, в якій зазначено про відсутність у нього необхідних умов для ведення господарської діяльності, зокрема, основних фондів, трудових та виробничих ресурсів, складських приміщень, транспортних засобів, а також викладено думку про те, що фінансово-господарська діяльність здійснюється ТОВ «РТК-Груп» поза межами правового поля, а взаємовідносини між названим суб'єктом господарювання та його контрагентами є фіктивними правочинами та такими, що вчинені без наміру створення правових наслідків, обумовлених ними.

Крім того, відповідачем долучено до матеріалів справи висновок спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Сектору з техніко-криміналістичного забезпечення роботи Оболонського районного управління Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві № 916 від 04 липня 2011 року, відповідно до якого підписи в документах податкової звітності від імені Матвєєва А.В. (директора ТОВ «РТК-Груп») виконані різними особами.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, необхідною умовою для віднесення сплачених в ціні товарно-матеріальних цінностей сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт реального здійснення відповідних господарських операцій та підтвердження вказаної обставини належним чином оформленими первинними документами, які, в свою чергу, є підставою для формування податкового обліку платника податку.

Як з'ясовано судом апеляційної інстанції, на підтвердження фактичного виконання спірних поставок позивачем долучено до матеріалів справи видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, які відповідають вимогам статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також містять необхідну для цілей оподаткування інформацію про зміст здійснених операцій та їх вартість. Розрахунки між сторонами проведено в повному обсязі, що контролюючим органом не заперечується.

Придбані у контрагента товарно-матеріальні цінності товариством використано у власній господарській діяльності, в саме - реалізовано третім особам, що засвідчується наявними в матеріалах справи документами.

Посилання контролюючого органу на висновок спеціаліста № 916 від 04 липня 2011 року, як на доказ неналежності первинних документів, на підставі яких позивачем сформовано дані податкового обліку, обґрунтовано відхилено Київським апеляційним адміністративним судом з огляду на те, що предметом експертного дослідження були документи податкової звітності ТОВ «РТК-Груп», а не первинні та розрахункові документи, складені за результатами проведених з позивачем господарських операцій.

Враховуючи викладене, а також з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податку, висновок суду апеляційної інстанції про протиправність оскаржуваного акту індивідуальної дії слід визнати правильним.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Маринчак Н.Є.