Справа № 808/7420/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2015 року ( 10 год. 25 хв.)Справа № 808/7420/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Литейщик», смт. Нововасилівка Приазовського району Запорізької області

до відповідача: Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, м. Приморськ Запорізької області

про: визнання протиправним та нечинним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Литейщик» (далі - позивач) звернулось із адміністративним позовом до Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та нечинним податкове повідомлення-рішення від 07.08.2014 № , форма - В1, яким зменшено суму бюджетного відшкодування ТОВ «Литейщик» з податку на додану вартість у розмірі 94 192,00 грн., в тому числі за штрафною (фінансовою) санкцією - 47 096,00 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки № 226/08-17-22/24903942 від 25.07.2014 про неправомірність декларування позивачем бюджетного відшкодування в сумі 94 192 грн. є безпідставними. Вказує, що матеріали бухгалтерського та податкового обліку, надані товариством для перевірки, в повному обсязі підтверджують здійснення господарських операцій, передбачених ЦК України. Зазначає, що виключною підставою для неврахування ТОВ «Литейщик» податкового кредиту з господарських операцій зі своїми контрагентами могла бути відсутність податкової накладної цих контрагентів, чого в даному випадку не було. Стверджує, що звітність позивача у повному обсязі співвідноситься з вимогами п. 200.1 ПК України згідно якої сума податку, що підлягає сплаті до державного бюджету або бюджетному відшкодуванню визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду. На підставі викладеного вважає, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для висновку про необхідність зменшення бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2014 року на суму 94 192 грн. та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 07.08.2014 № .

Позивач у судове засідання 04.02.2015 не з'явився, клопотанням від 04.02.2015 вх. № 6832 просить суд розглянути справу за його відсутності. На позовних вимогах наполягає.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у письмових запереченнях від 15.01.2015 вх. № 1530 посилається на те, що підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали матеріали документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Литейщик» з питань достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за квітень 2014 року, яке виникло за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у березні 2014 року. Вказує, що в розумінні п.п. 14.1.159 ПК України ТОВ «Литейщик» та його контрагент ТОВ «ТЛК «Талко» є пов'язаними особами, а їх відносини впливають на умови та економічні результати їх діяльності, що також впливає на оподаткування їх господарської діяльності. Крім того, за результатами перевірки неможливо підтвердити факт поставок товарів ТОВ «Литейщик» від постачальника - ТОВ «ТЛК «Талко». При дослідженні товарного потоку не підтверджено факт постачання дробометної установки на адресу ТОВ «Литейщик», а зазначені операції несуть податкову вигоду - формування валових витрат та податкового кредиту з метою мінімізації або ухилення від сплати податку на прибуток, податку на додану вартість до бюджету та отримання бюджетного відшкодування. З огляду на це, контролюючий орган стверджує про порушення товариством п.п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 ПК України в результаті чого ТОВ «Литейщик» завищено суму податкового кредиту за лютий 2014 року на 19 320 грн., що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту лютого 2014 року на 19 320 грн., та як наслідок до завищення суми бюджетного відшкодування за березень 2014 року. Вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі законних висновків перевірки, а тому підстави для його скасування відсутні. Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В судове засідання 04.02.2015 прибув представник відповідача та підтримав заперечення. Також на підставі ст. 55 КАС України просив суд здійснити процесуальне правонаступництво контролюючого органу.

Дослідивши надані представником відповідача документи, суд, керуючись положеннями ст. 55 КАС України, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання представника податкового органу та здійснення процесуального правонаступництва Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на Приморську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Однак, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 41 КАС України, відповідно до якої у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що старшим державним ревізором-інспектором відділу податкового аудиту Приморської ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області Греджевою Наталією Дмитрівною на підставі п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, п. 4, 6 постанови КМУ від 27.12.2010 № 1238 «Про затвердження переліку достатніх підстав, які надають податковим органам право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування такого податку» відповідно до п. 200.11 ст. 200 ПК України проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «Литейщик» сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за квітень 2014 року у розмірі 94 192 грн., яке виникло за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у березні 2014 року у розмірі 94 192 грн., про що складено акт від 25.07.2014 № 226/08-17-22/24903942.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Литейщик» вимог п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 ПК України в результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку за березень 2014 року у сумі 94 192 грн. та занижено суму залишку від'ємного значення р. 24 податкової декларації з ПДВ за березень 2014 року на суму 94 192 грн.

07.08.2014 Приморською ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області, на підставі акту перевірки від 25.07.2014 № 226/08-17-22/24903942, винесено податкове повідомлення-рішення № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Литейщик» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 94 192 грн. за квітень 2014 року та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 47 096 грн.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомлення-рішенням позивач скористався своїм правом на адміністративне оскарження. Рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області від 15.10.2014 № 98/10/08-07-10-04-13 скарга ТОВ «Литейщик» залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 07.08.2014 № , - без змін.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 07.08.2014 № ТОВ «Литейщик» звернулось до суду.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VІ (далі - ПК України).

Визначення розміру належних платнику податку сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість здійснюється на підставі норм ст.200 ПК України.

Відповідно до п.п.200.1, 200.2, 200.3 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами п.200.4. ст. 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду

При цьому, виходячи зі змісту вищезазначених норм, бюджетному відшкодуванню підлягає частина податку, сплачена платником податку, що придбав товари та послуги, їх постачальникам.

В акті перевірки по суті порушення зазначено, що відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України ...платник мав право включити до податкового кредиту суму ПДВ - 110 810,60 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Таврійська ливарна компанія «ТАЛКО», але згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України ... ТОВ «Литейщик» не мав права на віднесення придбання основних фондів до розрахунку бюджетного відшкодування у розмірі 94 192 грн. у зв'язку із тим, що вона фактично не сплачена.

З огляду на це, податковий орган приходить до висновку про порушення товариством вимог п.п. 200.1, п. 200.3, п.п. 200.4 ст. 200 ПК України в результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку за березень 2014 року у сумі 94 192 грн. та занижено суму залишку від'ємного значення р. 24 податкової декларації з ПДВ за березень 2014 року на суму 94 192 грн.

Однак, суд не погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Згідно з поданою ТОВ «Литейщик» до Приазовського відділення Приморської ОДПІ податковою декларацією з ПДВ за квітень 2014 року (вх. від 19.05.2014) та розрахунком суми бюджетного відшкодування ПДВ сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, складає 94 192 грн., сформована за рахунок від'ємного значення ПДВ, що декларувалась у березні 2014 року.

Згідно даних розрахунку суми бюджетного відшкодування: залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (рядок 22 декларації) становить 94 192 грн.; частина залишку від'ємного значення, фактично сплачена отримувачем товарів/послуг або до Державного бюджету України, становить 94 192 грн.; сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню, становить 94 192 грн.

Відповідно до довідки про залишок суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (додаток 2 до податкової декларації з ПДВ звітного періоду) залишок від'ємного значення складається з сум 94 192 грн. за звітний березень 2014 року.

Судом із долучених та досліджених матеріалів справи встановлено, що 01.08.2012 між ТОВ «Таврійська ливарна компанія «ТАЛКО» (позичальник) та ТОВ «Литейщик» (позикодавець) укладено договір позики із заставним забезпеченням, відповідно до умов якого з метою фінансової стабілізації позичальника позикодавець надає позичальникові позику на суму 2 600 000 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві зазначену суму позики в обумовлений строк. Відповідно до п. 2 Договору повернення зазначеної суми позики повинно відбутись протягом одного року частинами, але не пізніше 01.08.2013.

Згідно п. 5 Договору з метою забезпечення належного виконання своїх зобов'язань по поверненню суми позики в зазначений у п. 2 даного договору строк, позичальник надає у заставу майно, згідно додатку 1, 2. Договір застави, який встановлює забезпечення, укладається окремо та є додатком до даного договору.

29.08.2013 між ТОВ «Литейщик» та ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» укладено договір про задоволення вимог заставодержателя. В п. 1 вказаного договору зазначено, що згідно договору застави, укладеного між ТОВ «Литейщик» та ТОВ «ТЛК «ТАЛКО», посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_1. 11.06.2013 за № 2267 за яким рахується заборгованість заставодавця перед заставодержателем на суму 2 600 000 грн. на підставі договору позики, укладеного між ТОВ «Литейщик» та ТОВ «ТЛК «ТАЛКО», іпотекодавець шляхом укладення цього договору передав у власність іпотекодержателя предмет застави за вартістю оцінки майна за згодою сторін у сумі 1 213 675,64 грн.

Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що в рахунок задоволення вимог заставодержателя, заставодавець передав заставодержателю право власності на рухоме майно у кількості 357 одиниць згідно з додатком № 1, що є невід'ємною частиною вказаного договору.

Надаючи оцінку вказаній господарській операції, суд виходить з того, що відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Описана господарська операція з юридичної точки зору, у зв'язку із невиконанням позичальником вимог договору позики та задоволенням позикодавцем своїх вимог за рахунок забезпеченого майна, трансформувалась у договір купівлі-продажу, а в розумінні податкового законодавства - є поставкою.

Відповідно до п.п. 14.1.191 п.14.1 ст. 14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

З метою застосування терміна "постачання товарів" електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром.

Постачанням товарів також вважаються:

а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;

б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства;

в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов'язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);

г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;

д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника;

е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Оскільки вказану операцію слід розцінювати як поставку, то контрагентом виписано позивачу податкові накладні від 29.08.2013, перелік та реквізити яких вказані контролюючим органом на сторінці 32 акту перевірки.

Згідно з п.п. 14.1.181 пункту 14.1 статті 1 розділу І ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 розділу V ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, датою виникнення права платника податку на формування податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Платник податків не має права відносити до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеним цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (абзац другий пункту 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

Отже, аналіз вищевказаних норм податкового законодавства свідчить про те, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в я кому відбулося придбання товарів (робіт/послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинно бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

У п.201.1 ст.201 ПК України вказано, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПКУ податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За правилами п. 201.4 ст.201 ПКУ встановлено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п.п. 201.6 та 201.8 ст.201 ПКУ податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм Податкового кодексу України, податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. І лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник ПДВ, позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

В акті перевірки наведений перелік податкових накладних, однак контролюючий орган не наводить будь-яких обставин, щодо недійсності вказаних податкових накладних.

Таким чином, можна дійти висновку, що всі податкові накладні, які зазначені товариством у Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних, правомірно брали участь у формуванні податкового кредиту спірного періоду, а саме березня 2014 року.

Теж саме стосується і строків включення сум ПДВ по податковим накладним 29.08.2013 в податковий кредит березня 2014 року. Сумніви контролюючим органом з цього приводу в акті перевірки не виказані, про порушення відповідних норм ПК України не зазначено, а тому посилання представника відповідача на них суд вважає безпідставними.

Вказане також підтверджується висновками контролюючого органу, зазначеного у п. 3.1 акту перевірки (стор.7), зокрема, що за наслідками проведеної виїзної позапланової перевірки з питання правильності обчислення від'ємного значення податку на додану вартість, що декларувалось за березень 2014 року, результати якої оформлено актом від 25.06.2014 № 183/08-17-22/24903942, не встановлено заниження або завищення задекларованих ТОВ «Литейщик» показників в рядках 1-17 Декларації з ПДВ за березень 2014 року.

Отже, оскільки контрагентом позивача - ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» за операцією щодо задоволення вимог заставодавця за рахунок майна заставодержателя, а фактично за передачу товару, виписано податкову накладну, ТОВ «Литейщик», на думку суду, правомірно включив до складу податкового кредиту вказану суму.

Ця сума податкового кредиту брала участь у розрахунку суми бюджетного відшкодування за квітень 2014 року.

Однак, посилання контролюючого органу, що вказана сума не може брати участь у розрахунку суми бюджетного відшкодування квітня 2014 року з тих підстав, що є фактично не оплаченою, суд відхиляє з огляду на таке.

Як зазначалося вище, господарські відносини між позивачем та його контрагентом - ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» виникли саме з підстав укладення договору позики, за якою позивачем передано контрагенту грошові кошти. Проте, кошти у встановлений договором строк не повернуті, у зв'язку із чим, повернення грошових коштів, а саме оплата за вказаною угодою, відбулась шляхом задоволення вимог застоводержателя за рахунок заставного майна контрагента.

Тому, доводи податкового органу про порушення позивачем вимог п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 ПК України не знайшов свого підтвердження.

Більш того, суд зазначає, що в даному випадку, якщо надавати оцінку посиланням контролюючого органу на те, що господарські операції між ТОВ «Литейщик» та ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» були спрямовані на отримання податкової вигоди - формування валових витрат та податкового кредиту з метою мінімізації або ухилення від сплати податку на прибуток, податку на додану вартість до бюджету та отримання бюджетного відшкодування, слід зазначити таке.

По-перше, якщо контролюючий орган ставить платнику податків в провину ухилення від сплати податків, ця обставина в силу положень ст. 71 КАС України, має підтверджуватись певними засобами доказування. Такими належними та допустимими доказами, в даному випадку, може бути вирок суду щодо засновників позивача чи його контрагента за ухилення від сплати податків. Однак, такого вироку на даний час немає.

По-друге, отримання податкової вигоди завжди свідчить про те, що бюджет за результатами укладеної між платниками податків угоди поніс певні втрати. Суд, дослідивши первинні документи та інші матеріали справи приходить до висновку про те, що в даному випадку цього не відбулось. Так, на сторінці 7 акту перевірки зазначено, що в ході проведення перевірки достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість опрацьовувались відхилення між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту по податку на додану вартість ТОВ «Литейщик» та його контрагентів, встановлених АС «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів», відповідно до вимог наказу ДПА України від 18.04.2008 № 266 «Про організацію взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість і встановлено, що на дату перевірки відхилення відсутні.

Тобто, контрагент позивача - ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» не тільки виписав за результатами спірної господарської операції податкову накладну, а і задекларував податкові зобов'язання за нею, які мають бути сплачені до бюджету.

При цьому суд зауважує, що фактична сплата чи несплата контрагентом своїх задекларованих податкових зобов'язань за спірною господарською операцією не впливає на право позивача формувати податковий кредит та відповідно включати вказану суму з ПДВ до розрахунку суми бюджетного відшкодування за спірний період.

Доводи податкового органу про те, що за результатами перевірки неможливо підтвердити факт поставок товарів ТОВ «Литейщик» від постачальника - ТОВ «ТЛК «Талко» суд не досліджував, оскільки зменшення суми бюджетного відшкодування здійснено контролюючим органом у зв'язку із порушенням позивачем вимог п. 200.4 ст. 200 ПК України, а саме неможливість віднесення сум придбання основних фондів до розрахунку бюджетного відшкодування у розмірі 94 192 грн. у зв'язку із тим, що вона фактично не сплачена (тобто за угодою про задоволення вимог заставодержателя).

Також, суд вважає безпідставними посилання контролюючого органу в письмових запереченнях на те, що ТОВ «Литейщик» та його контрагент - ТОВ «ТЛК «ТАЛКО» є пов'язаними особами оскільки, норми податкового законодавства, що регулюють порядок формування податкового кредиту з ПДВ та визначення сум бюджетного відшкодування не містять прямих обмежень щодо цього.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що висновок податкового органу, викладений в акті перевірки від 25.07.2014 № 226/08-17-22/24903942, про порушення ТОВ «Литейщик» вимог п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 ПК України є помилковим та спростовується дослідженими під час розгляду справи доказами.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, а тому податкове повідомлення-рішення Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 07.08.2014 № слід визнати протиправними та скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Литейщик» до Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправним та нечинним податкового повідомлення-рішення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 07.08.2014 № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Литейщик» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 94 192 грн. за квітень 2014 року та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 47 096 грн.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Литейщик» 282,58 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко