Справа № 810/6790/14
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року 810/6790/14

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень -

в с т а н о в и в:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № та № від 02.12.2013.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань повноти нарахування та порядку реєстрації платником податку на додану вартість з період з 01.04.2012 по 31.10.2013, за результатами якої було складено акт перевірки № 1308/17/НОМЕР_3 від 18.11.2013.

Зазначає, що на підставі даного акту перевірки відповідачем були сформовані оскаржувані податкові повідомлення - рішення № та № від 02.12.2013, якими йому було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, оскільки позивачем не сплачено податок на додану вартість та не подано до податкового органу декларації з податку на додану вартість .

На думку позивача оскаржувані податкові повідомлення - рішення є незаконними та такими, що суперечать нормам чинного податкового законодавства України, вказаний податок сплаті не підлягає.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти позову та одночасно з ними клопотання про розгляд справи у їх відсутності в порядку письмового провадження.

В обґрунтування письмових заперечень вказував, що під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань повноти нарахування та порядку реєстрації платником податку на додану вартість було встановлено ряд порушення ним податкового законодавства, а саме ст. 185, 187 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), в частині несплати суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість за квітень 2012 року - жовтень 2013 року в розмірі 85 527,23 грн., п.п. «а» п. 202.1 ст. 202, п. 203.1 ст. 203 ПК України, в частині неподання декларації по податку на додану вартість за квітень 2012 року - жовтень 2013. Зазначає, що позивачем при досягненні обсягу постачання товарів/послуг станом на 31.03.2012 в сумі 303 211,25 грн. не подано реєстраційної заяви платника податків на додану вартість та не подано в установлені строки податкові декларації з податку на додану вартість.

Вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення винесені правомірно, про що свідчить акт перевірки, яким встановлено порушення податкового законодавства з боку позивача, також вважає, що відповідачем було дотримано усі вимоги закону при винесені даних податкових повідомлень - рішень.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем підставі наказу № 313 від 11.11.2013, згідно п.п. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань повноти нарахування та порядку реєстрації платником податку на додану вартість за період з 01.04.2012 по 31.10.2013.

Підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено право податкового органу проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

За результатами перевірки було складено акт перевірки № 1308/17/НОМЕР_3 від 18.11.2013 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань повноти нарахування та порядку реєстрації платником податку на додану вартість за період з 01.04.2012 по 31.10.2013.

Вказаною перевіркою було встановлено порушення, а саме:

ст. 185, 187 ПК України, в частині несплати суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість за квітень 2012 року - жовтень 2013 року в розмірі 85 527,23 грн.,

п.п. «а» п. 202.1 ст. 202, п. 203.1 ст. 203 ПК України, в частині неподання декларації по податку на додану вартість квітень 2012 року - жовтень 2013 року.

На підставі встановлених порушень відповідачем було винесено оскаржені податкові повідомлення - рішення № та № від 02.12.2013, якими йому було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 у перевіряємий період з 01.04.2011 по 31.10.2013 не була платником податку на додану вартість.

За вказаний період перевіркою встановлено обсяги постачання товарів/послуг в сумі 727 636,14 грн., в тому числі за період з 01.04.2011 по 01.04.2012 загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг станом на 31.03.2012 складала 303 211,25 грн.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених ст. 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Пунктом 183.2 ст. 183 ПК України встановлено, що у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у ст. 181 цього Кодексу.

Згідно п. 183.10 ст. 183 ПК України будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, вважається платником податку з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу, без права на віднесення сум податку до податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування до моменту реєстрації платником податку на додану вартість.

Таким чином, особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, не подала до органу державної податкової служби заяву або подала її з порушенням строку, встановленого п. 183.2 ст. 183 ПК України, то обов'язок нарахування та сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість у такої особи виникає з дня, наступного за граничним днем, який встановлений для подання заяви, тобто з 11 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг понад 300 000 грн.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами перевірки позивач при досягненні обсягу постачання товарів/послуг станом на 31.03.2012 в сумі 303 211,25 грн. не подав реєстраційну заяву платника податку на додану вартість, чим порушено вимоги п. 183.2 ст. 183 ПК України.

Відповідно до п.п. «а» п. 185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Як вбачається з матеріалів справи фізична особа - підприємець ОСОБА_1, отримано у готівковій формі кошти за період з 01.04.2012 по 31.10.2013 в сумі 424 424,83 грн., що є об'єктом оподаткування податком на додану вартість за основною ставкою відповідно до п. 185.1 ст.185 ПК України та з урахуванням положень п. 10 підрозділу II розділу XX Перехідних положень ПК України.

Згідно п.п. «а» п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Суд не бере до уваги посилання представника позивача на п. 181.1 ст. 181 ПК України, які на його думку не містить умови про те, що загальна сума від операцій постачання визначається із вирахуванням суми податку на додану вартість сплаченої позивачем постачальнику у ціні товару, оскільки у даній нормі чітко вказано, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість). Дана вимога закону була врахована перевіряючим органом при встановлені обсягів виручки товарів/послуг за період роботи позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Тобто, виходячи з системного аналізу вищезазначених приписів податкового законодавства, суд вбачає відсутність порушення норм чинного податкового законодавства в рішеннях Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області № та № від 02.12.2013 про збільшення суми грошового зобов'язання.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122, 159-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 912 (одна тисяча дев'ятсот дванадцять) грн. 92 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядку, встановленому статтями 185-187 КАС України, шляхом подання апеляційної скарги через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Головенко О.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 06 березня 2015 р.