Справа № 806/225/15
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року Житомир справа № 806/225/15

категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

за участю секретаря Степанова П.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бондар О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагентства у Житомирській області про визнання протиправною відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить визнати протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Житомирській області, що міститься в листі від 28.11.2014 року № 19-6-0.21.-6931/2-14, у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на 49 років земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, орієнтованою площею 50,00 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка, Соболівської сільради, Брусилівського району, Житомирської області, про що видати відповідний наказ. Також просить зобов'язати Головне управління Держземагентства у Житомирській області видати наказ про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на 49 років земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, орієнтованою площею 50,00 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 13.11.2014 року вона звернулася до ГУ Держземагенства в Житомирській області із вказаною заявою. Однак, відповідачем за результатами розгляду її заяви було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Таку відмову позивач вважає необґрунтованою і незаконною, та такою що прямо суперечить частині 3 статті 123 Земельного кодексу України, яка встановлює виключний перелік підстав, за наявності яких особі може бути відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, тому просить визнати її протиправною та зобов'язати відповідача видати відповідний наказ про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з мотивів викладених у письмових запереченнях. Зокрема вказала, що дійсно ОСОБА_3 звернулась із заявою про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення, площею 50,00 га для ведення фермерського господарства. Однак, в результаті вивчення поданої заяви та додатків до неї, Головне управління, враховуючи судову практику за 2013 та 2014 роки з аналогічних спорів, вважає, що надання земельних ділянок для фермерського господарства можливо тільки єдиним масивом. Крім того, вказала, що ОСОБА_3 не обґрунтувала розмірів вищевказаної земельної ділянки з урахуванням можливості її обробітку, не надала доказів наявності сільгосптехніки для обробітку землі таких великих площ. Тому, вважає, що позивач не має наміру створювати фермерське господарство, а переслідує мету отримання земельних ділянок в користування для інших потреб.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що 13.11.2014 року ОСОБА_3 до Головного управління Держземагентства у Житомирській області подано заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою (а.с. 7). У цій заяві позивач просила надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду для ведення фермерського господарства строком на 49 років земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 50,00 га, із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району, що знаходиться за межами населених у пунктів поруч села Долинівка Брусилівського району Житомирської області.

До заяви додано: графічні матеріали з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, копія паспорту, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, копію диплому ОСОБА_3, виданого Львівським Національним аграрним університетом.

Заява отримана посадовою особою відповідача Ільчук Н.Д. 13.11.2014 року (а.с. 7), однак, листом від 28.11.2014 року за вих. № 19-6-0.21.-6931/2-14 відповідачем було відмовлено ОСОБА_3 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою (а.с. 9).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статті 8 Закону України "Про землеустрій", регулювання у сфері землеустрою здійснюють Верховна Рада України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, а також центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у межах повноважень, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 445, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Згідно зі п. 7 згаданого Положення, Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

У пункті 1 Положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 № 258 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 р. за № 852/21164 (далі - Положення № 258) закріплено, що Головне управління Держземагентства в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане. Голова місцевої державної адміністрації координує діяльність Головного управління і сприяє йому у виконанні покладених на нього завдань.

Згідно зі підпунктом 4.32 пункту 4 Положення № 258, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

Відповідно до пп. 5.4 п. 5 Положення № 258, Головне управління з метою організації своєї діяльності: організовує розгляд звернень громадян, юридичних осіб, органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та надає роз'яснення з питань, що належать до його компетенції, виявляє та усуває причини, що призводять до подання громадянами скарг.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України).

Частиною 4 статті 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини 2 статті 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства врегульовано статтею 7 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 № 973-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон).

Згідно зі частиною 1 цієї статті Закону, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Абзацом 1 частини 2 статті 7 Закону визначено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Місячний термін розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки також установлено статтею 123 Земельного кодексу України.

Так, у силу приписів абз. 1, 2 ч. 3 згаданої статті ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що з метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки останній звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Імперативність зазначених норм полягає в тому, що така заява чи клопотання має бути розглянута органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування в місячний термін та надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

Судом встановлено, що підставою відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою стало те, що ведення фермерського господарства можливо тільки єдиним масивом, а окремі земельні ділянки не є єдиний масив.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з графічних матеріалів (а.с. 8), бажане місце розташування земельної ділянки для ведення фермерського господарства в межах Соболівської сільської ради Брусилівського району - являється єдиним масивом.

Крім того, у заяві від 13.11.2014 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, ОСОБА_3 вказала відомості щодо єдиної земельної ділянки в межах Соболівської сільської ради Брусилівського району, та ніякі інші земельні ділянки у заяві та додатках до неї не вказуються. Тобто, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи відповідача.

Також, безпідставними є доводи відносно того, що ОСОБА_3 не обґрунтувала розмірів вищевказаної земельної ділянки з урахуванням можливості її обробітку, не обґрунтувала необхідності отримання таких великих площ земельної ділянки та не зазначила при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, зокрема не наведено доказів наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку землі таких великих площ.

Так, як вбачається з листа Головного управління Держземагенства у Житомирській області від 28.11.2014 року № 19-6-0.21-6931/2-14 єдиною підставою для відмови позивачу в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою стало те, що земельна ділянка, яку просить надати ОСОБА_3 не є єдиним масивом. Будь-які інші підстави та правові норми для відмови в наданні відповідного дозволу відповідачем не зазначено, з огляду на що судом доводи, на які посилається відповідач у свої запереченнях на позовну заяву судом до уваги не приймаються.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про протиправність відмови Головного управління Держземагентства у Житомирській області у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на 49 років земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а тому в цій частині позовні вимоги задовольняє.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Держземагентства у Житомирській області видати наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на 49 років земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, то у її задоволенні слід відмовити, оскільки суд не вправі перебирати на себе виключні повноваження та функції суб'єкта владних повноважень, надані йому законом та іншими нормативно-правовими актами, в тому числі зобов'язувати відповідача до вчинення тих дій, які згідно із чинним законодавством можуть здійснюватися тільки органом виконавчої влади, зокрема Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області.

Зокрема, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя та контроль легальності.

Прийняття рішення замість суб'єкта владних повноважень є втручанням у його дискреційні повноваження.

Разом з тим, у відповідності до п. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог, та обрати спосіб захисту прав позивача шляхом зобов'язання Головного управління Держземагентства у Житомирській області вирішити питання щодо видання наказу про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на 49 років земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, орієнтованою площею 50,00 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Житомирській області, що міститься в листі від 28.11.2014 року № 19-6-0.21.-6931/2-14, у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на 49 років земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, орієнтованою площею 50,00 га.

Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Житомирській області вирішити питання щодо видання наказу про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на 49 років земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, орієнтованою площею 50,00 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 11 березня 2015 р.