Справа № 9101/111807/2011
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2014 рокусправа № 2а-7574/10/0470

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2011р. у справі № 2а-7574/10/0470

за позовом Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

до 1.Дніпропетровської митниці Міндоходів;

2. Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі по тексту - позивач) звернулося до адміністративного суду з позовом про: скасування картки відмови Дніпропетровської митниці Міндоходів (далі по тексту - відповідач-1, митний орган) в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України за №113050000/0/000197 від 25.02.2010 р.; визнання протиправним рішення відповідача-1 про визначення митної вартості товарів №113000006/2010/000104/1 від 25.02.2010р.; стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач-2) на користь позивача шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 16039,28 грн.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що прийняті відповідачем-1 рішення є незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вимоги ч.4 ст.267 МК України щодо методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), були повністю виконані позивачем і у відповідача-1 не було законних підстав визначати митну вартість за (шостим) резервним методом.

Постановою суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд зазначив, що рішення митного органу прийняті в межах чинного законодавства, а тому підстави для визнання їх протиправними відсутні.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, позивач оскаржує постанову суду в апеляційному порядку. Апелянт вважає судове рішення незаконним, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. На обґрунтування апеляційних вимог зазначається, що приймаючи постанову, суд першої інстанції не встановив та не дослідив належним чином фактичні обставини, невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Відповідачі заперечують проти задоволення апеляційної скарги, судове рішення вважають законним та обґрунтованим, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Під час розгляду справи апеляційним судом, за клопотаннями відповідачів здійснено процесуальне правонаступництво, Дніпропетровську митницю замінено Дніпропетровською митницею Міндоходів ; Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області - Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, що 22.01.2010 року між відкритим акціонерним товариством «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та Компанією SEMPERTRANS Belchatow Sp z o.o., м. Белхатів, Польща (постачальник), було укладено зовнішньоекономічний контракт №662-09, згідно з яким постачальник зобов'язався здійснити поставку товару позивачу на умовах Контракту та додатків до нього, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах, визначених у Контракті (а.с.8-9).

23.02.10 року для митного оформлення партії товару митним брокером ОСОБА_1 в інтересах позивача було оформлено вантажну митну декларацію форми МД-2 № 113050000/2010/001375, розрахунки в якій зроблені позивачем у відповідності до зазначеного вище контракту.

Криворізькою митницею 25.02.2010 року прийнято рішення про визначення митної вартості товару № 113000006/2010/000104/1 на підставі статті 273 Митного кодексу України (за шостим методом) та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №113050000/0/000197 (а.с.15-16).

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

Статтею 259 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень Кодексу. Митний орган відповідно до ст. 265 Митного кодексу України здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями Кодексу.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 339 від 09.04.2008 року, митними органами здійснюється перевірка правильності визначення позивачем, як декларантом, митної вартості товарів, а саме - перевірки документів, поданих декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості на ідентичні або подібні (аналогічні) товари, митне оформлення яких вже здійснено, застосування інших форм контролю, які передбачені Митним кодексом України.

Як свідчать матеріали справи, під час здійснення перевірки виявилося, що заявлена позивачем ціна товару 3,47 доларів США (2,56 Євро) за кг є нижчою, ніж ціна такого ж товару, який ввозився позивачем на митну територію України і оформлювався за ціною 4,2 доларів США (3,09 Євро) за кг.

Відповідно до п.7 постанови Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006р. "Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження", для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Згідно з п.11 постанови КМУ від 20.12.2006р. № 1766 для підтвердження заявленої митної вартості товарів Криворізькою митницею позивачу було запропоновано для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів надати додаткові документи, а саме: прайс-лист фірми виробника товару, калькуляцію фірми-виробника товару. На виконання вказаної постанови декларанта ознайомлено з даним записом під підпис.

Вказаною постановою передбачено, що посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Згідно з постановою КМУ від 20.12.06 № 1766 декларант може самостійно надати інші документи, що підтверджують заявлену ним митну вартість товарів, але даною можливістю декларант також не скористався.

Матеріали справи підтверджують, що з позивачем проведено процедуру консультації у відповідності до ст. 267 МКУ, та повідомлено про можливість оформлення товару під гарантійні зобов'язання. Того ж дня декларант письмово відмовився надавати додаткові документи.

Запропоновані до надання для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів документи, а саме: прайс-листи виробника товару та калькуляцію надано не було. Комерційна пропозиція, надана позивачем, не може підтверджувати митну вартість товарів, оскільки є лише перепискою до укладенням контракту.

Таким чином, матеріали справи підтверджують, що позивач самостійно відмовився від надання додаткових документів, які б підтверджували заявлену ним митну вартість товарів. Позивач також не скористався правом в десятиденний термін надати додаткові документи та здійснити митне оформлення під гарантійні зобов'язання згідно з наказом ДМСУ від 17.03.08 №30, який передбачає надання додаткових підтверджуючих документів в термін до 90 днів з можливим наступним поверненням сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) за визначеною митним органом митною вартістю товарів, що дало б можливість уникнути простоїв вантажів та довести заявлену декларантом митну вартість товарів.

Відповідно до ст.266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного. Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). У разі неможливості визначення митної вартості за основним методом, застосовуються інші. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем -1 при прийнятті оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товару була використана інформація з бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України про митну вартість ідентичних товарів, яка приймалась відповідно до статті 273 Митного кодексу України, тобто за резервним методом.

Резервний метод, передбачений ст. 273 Митного кодексу України, застосовувався під час визначення митної вартості товарів з наступних причин.

Відповідно до ч.5 ст.266 Митного кодексу України кожний наступний метод визначення митної вартості товару застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно з ч.2 статті 268 Митного кодексу України при застосуванні другого методу визначення митної вартості за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. Аналогічна вимога передбачена ч.1 ст.269 Митного кодексу України щодо вартості операції з подібними (аналогічними) товарами.

Наказом Держмитслужби України від 31.01.07 №74 затверджено Методичні рекомендації із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з п.5.1 Розділу 5 Методичних рекомендацій передбачено при застосуванні методу визначення митної вартості товару за ціною угоди щодо ідентичних товарів митний орган використовує інформацію, яка міститься в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України, у тому числі програмно-інформаційному комплексі "Інформаційно-пошукова система обробки та аналізу цінової інформації при визначенні митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України", про продаж ідентичних товарів на тих самих комерційних умовах і приблизно у тих самих кількостях, що й товари, які оцінюються.

Відповідно до статті 268 Митного кодексу України митна вартість за ціною договору щодо ідентичних товарів означає митну вартість товару, яка була вже прийнята згідно зі статтею 267 Митного кодексу України та скоригована відповідно до вимог абзацу п'ятого статті 268 МКУ та пунктів 5, 6, 7 абзацу другого статті 267МКУ.

Пунктом 6.4 Розділу 6 Методичних рекомендацій передбачено, що у розумінні статті 269 МКУ митна вартість за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів означає митну вартість товару, яка була вже прийнята згідно зі статтею 267 МКУ та скоригована відповідно до вимог абзацу п 'ятого статті 269 МКУ та пунктів 5, 6, 7 абзацу другого статті 267 МКУ.

Враховуючи ненадання позивачем митному органу документів на підтвердження митної вартості товару, відповідач правомірно застосував резервний метод визначення митної вартості товару та, приймаючи спірні рішення, діяв у межах повноважень, наданих законом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Суд об'єктивно, повно і всебічно дослідив обставини, які мають для вирішення справи і прийняв законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого не вбачається. Апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2011р. у справі № 2а-7574/10/0470 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2011р. у справі № 2а-7574/10/0470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.254 КАС України та може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна