Справа № 826/18670/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2015 року № 826/18670/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Гарника К.Ю., суддів Добрівської Н.А., Кузьменка В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг
до Національного банку України (Дирекція з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України)

про стягнення заборгованості

П О С Т А Н О В И В:

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі по тексту - позивач, Нацкомфінпослуг) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України (Дирекція з управління діяльністю корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України) (далі по тексту - відповідач, Дирекція з управління діяльністю КНПФ НБУ) про стягнення штрафу у розмірі 1700,00 грн., накладного постановою від 21 липня 2014 року №139/14/4-НПЗ.

В обґрунтування позовних вимог, Нацкомфінпослуг зазначає, що за результатами проведення планової виїзної перевірки (інспекції) Дирекції з управління діяльністю КНПФ НБУ було виявлено ряд порушень на ринках фінансових послуг, що стало підставою для винесення постанови про застосування штрафних санкцій, якою на відповідача накладено штраф у розмірі 1700,00 грн. Проте, у визначені чинним законодавством строки відповідна сума штрафу сплачена не було.

Відповідач проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити. Зауважив, що штрафні санкції, заявлені до стягнення, застосовані поза межами строку, визначеного статтею 250 Господарського кодексу України. Крім того, одне з порушень мало місце у зв'язку з існуванням неузгодженості та колізії між законодавством, яке регулює діяльність Національного банку України, як центрального банку України, та законодавством, яке регулює діяльність з адміністрування недержавних пенсійних фондів, а тому застосування заходу впливу в даному випадку є необґрунтованим.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 15 грудня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/18670/14 та призначено її до розгляду в попередньому судовому засіданні на 24 грудня 2014 року.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києві від 24 грудня 2014 року, закінчено підготовче провадження та за клопотанням представника позивача - зупинено провадження у справі до 26 січня 2015 року для надання представнику позивача часу підготувати пакет документів на обґрунтування заявленого позову.

У судовому засіданні 26 січня 2015 року представник позивача наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у письмових запереченнях проти позову просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши позивачу у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

У період з 16 квітня 2014 року по 16 червня 2014 року інспекційною групою Нацкомфінпослуг була проведена планова виїзна перевірка (інспекція) Дирекції з управління діяльністю КНПФ НБУ, за результатами якої складно Акті від 16 червня 2014 року №139/14-4ФП.

За результатами розгляду матеріалів планової виїзної перевірки посадовими особами позивача складно акт про правопорушення Дирекції з управління діяльністю КНПФ НБУ вимог законодавства про фінансові послуги від 24 червня 2014 року №139/14/4/1ФП.

Листом від 26 червня 2014 року №5331/14-8 примірник зазначеного акту було направлено відповідачу та повідомлено останнього про початок провадження у справі про порушення Дирекцію з управління діяльністю КНПФ НБУ законів та інших нормативно-правових актів. Зазначений лист з додатками до нього відповідач отримав 27 червня 2014 року.

За результатами розгляду акту про правопорушення директором департаменту регулювання та нагляду за установами накопичувального пенсійного забезпечення Нацкомфінпослуг 21 липня 2014 року на підставі пункту 3 частини 1 статті 40, пункту 2 частини 1 статті 41 та частини 1 статті 42 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», пункту 1.5 розділу І, підпункту 3 пункту 2.1, пункту 2.4 розділу ІІ, пункту 3.2 розділу ІІІ, абзацу 2 пункту 4.5, абзацу 2 пункту 4.21 розділу ІV Положення про застосування Нацкомфінпослуг заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20 листопада 2012 року №2319, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2112/22424, винесено постанову №139/14/4-НПЗ про застосування штрафних санкцій за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, якою до відповідача застосовано штрафу санкцію у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю зазначеної постанови, 11 серпня 2014 року Національним банком України було подано скаргу.

Листом від 16 вересня 2014 року №7395/14-8 щодо результатів розгляду скарги Нацкомфінпослуг направила Національному банку України копію розпорядження від 11 вересня 2014 року №2641 «Про залишення рішення Нацкомфінпослуг» про застосування заходу впливу без змін, а скарги - без задоволення.

Відповідно до вхідного штемпеля зазначений лист та копію розпорядження Національний банк України отримав 17 вересня 2014 року.

Проте, станом на час звернення до суду 14 листопада 2014 року будь-яких документів, які б підтверджували виконання постанови Нацкомфінпослуг №139/14/4-НПЗ про застосування штрафних санкцій за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг до позивача не надходило, так само як і документів щодо оскарження відповідачем зазначеного рішення.

Не сплата відповідачем названих штрафних санкції у визначений постановою строк і стала підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд приходить до наступного.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України № 2664-III).

Пунктом 4 частини 1 статті 20 названого Закону закріплено, що державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється шляхом застосування уповноваженими державними органами заходів впливу.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 28 Закону України № 2664-III позивач в межах своєї компетенції застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Одним із заходів впливу, що застосовуються до порушників, згідно з пунктом 3 частини 1 статті 40 названого Закону є накладення штрафів у розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону.

Пункт 2 частини 1 статті 41 Закону України № 2664-III передбачає можливість застосування позивачем штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Встановлення порядку та умов застосування заходів впливу за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, та забезпечення захисту прав споживачів фінансових послуг передбачено Положенням про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженим розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 20 листопада 2012 року № 2319, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2112/22424 (далі по тексту - Положення № 2319).

Відповідно до пункту 4.2. зазначеного Положення, у разі виявлення порушення законодавства про фінансові послуги під час проведення перевірки (інспекції) акт про правопорушення складається не пізніше п'яти робочих днів після підписання посадовою особою Нацкомфінпослуг акта перевірки (інспекції).

У разі порушення справи про правопорушення щодо відсутності особи за місцезнаходженням відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі фінансових установ, інших реєстрах (переліках), акт про правопорушення складається на підставі акта про відсутність особи за таким місцезнаходженням.

Згідно із пунктом 2.4. Положення №2319, рішення про накладення штрафної санкції (штрафу) на особу за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, приймається у вигляді постанови уповноваженої особи Нацкомфінпослуг.

Відповідно до пункту 4.5. Положення №2319, Нацкомфінпослуг як колегіальний орган приймає рішення про застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 1, 2, 4 - 9 пункту 2.1 розділу II цього Положення, протягом 60 календарних днів з дня порушення провадження у справі про правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, до відповідача був застосований такий захід впливу як накладення штрафу, що прямо передбачено пунктом 2.1 Положення та статтею 41 Закону України № 2664-III.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України №2464-III штрафи, передбачені статтею 41 цього Закону, накладаються Головою, іншими членами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а також уповноваженими комісією посадовими особами після розгляду матеріалів, що засвідчують факт правопорушення.

Про вчинення правопорушення, зазначеного у статті 41 цього Закону, уповноваженою особою, яка його виявила, складається акт, який разом з поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи чи фізичної особи - підприємця та документами, що стосуються справи, протягом трьох днів надсилається посадовій особі, яка має право накладати штраф (частина 2 статті 42 Закону України №2464-III)

Посадові особи національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, визначені у частині першій цієї статті, приймають рішення про накладення штрафу протягом 30 днів після надходження документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті. Рішення про накладення штрафу оформляється постановою, що надсилається учаснику ринків фінансових послуг (частина 6 названої статті).

Тим часом, частиною 2 та 3 статті 41 Закону України № 2664-III закріплено, що рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про застосування штрафних санкцій може бути оскаржено в суді, а штрафи, накладені національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, стягуються у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не скористався правом на оскарження постанови від 21 липня 2014 року № 139/14/4- НПЗ в судовому порядку. Докази визнання її нечинною чи скасування в установленому законом порядку - відсутні. Перевірка законності винесення вказаної постанови не є предметом даного спору.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова від 21 липня 2014 року № 139/14/4- НПЗ є чинною та обов'язковою для виконання відповідачем.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Київського апеляційного адміністративного суду, викладеною в ухвалах від 29 травня 2014 року у справі №826/18807/13-а, від 24 червня 2014 року у справі №826/7020/13-а, від 17 вересня 2014 року у справі №826/7708/14, від 04 грудня 2014 року у справі №826/10822/14.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Національного банку України (Дирекція з управління діяльністю корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України) (01601, м. Київ, вул. Інституцька, 9, ) до Державного бюджету України на рахунок територіального управління Державної казначейської служби України на балансовий рахунок 3111, код бюджетної класифікації 21081100, символ банку 106 штраф у розмірі 1700 (тисячу сімсот) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя К.Ю. Гарник

Судді: Н.А. Добрівська

В.А. Кузьменко