Справа № 331/170/15-а (2а/331/13/15)
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2015 рокуПровадження № 2а/331/13/15 ЄУН 331/170/15-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мартиненка О.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя та ОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02 лютого 2015 року у справі провадження №2а/331/13/15 (ЄУН 331/170/15-а) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобов'язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя та просив перерахувати та виплатити основну пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю на підставі ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також на підставі ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щомісячно підвищувати пенсію на 350% мінімальної пенсії за віком, з обов'язковим послідуючим постійним перерахунком пенсії у зв'язку зі змінами мінімального розміру пенсії за віком та інших нарахувань, починаючи з 01.01.2014р.

Постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 у розмірах, передбачених п.4 ст.54, ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя провести ти виплатити ОСОБА_1 перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до вимог п.4 ст.54, ст.50, п.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: державної пенсії - у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю - у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, обрахованих відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням положень п.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.01.2014 року по дату винесення постанови включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена в цей період. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову. При цьому, відповідач просить скасувати її в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову про відмову в позові, а позивач просить скасувати постанову в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нову про задоволення позову в цій частині.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І) та є інвалідом ІІ групи, захворювання якого пов'язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської катастрофи. Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя та отримує пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії I, інвалідам ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до ст. 53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Згідно зі ст. 54 цього ж Закону, яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, Кабінетом Міністрів України на виконання вказаного положення ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильські катастрофи» 23.11.2011 року прийнято постанову №1210 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності з 01.01.2012 року, та якою передбачено, що мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 групи інвалідності становить - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Також встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалідам II групи виплачується у розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У відповідності до вказаної постанови КМ України, позивачу провадиться нарахування і виплата основної та додаткової пенсій.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012р. Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розмір соціальний виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Разом з тим, метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій (пункт 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян).

Таким чином, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, що кореспондується з положеннями ст.95 Конституції України.

Так, з 01.01.2014 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», яким і визначено, зокрема, доходи і видатки Державного бюджету України у 2014 році. Проте, положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» до 03.08.2014 року не було передбачено інших умов для реалізації положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ніж ті, які визначені останнім. Змін до вказаного Закону в частині визначення розмірів соціальних виплат особам не вносилися, не було делеговано права на встановлення розмірів таких виплат і Кабінету Міністрів України.

В той же час, 03.08.2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-VII, яким доповнено Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII пунктом 6-7 та яким установлено, що у 2014 році норми і положення ст.ст. 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Проте, на виконання даного Закону, Кабінетом Міністрів України будь-яких постанов не приймалося.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що застосування відповідачем у 2014 році положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 при нарахуванні державної та додаткової пенсії суперечить положенням Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», та не може бути віднесено до реалізації права Кабінету Міністрів України на встановлення розмірів соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, як таке, що передбачено законом.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2014 року та до 01 січня 2015 року були чинними і підлягали застосуванню: ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, відповідно до якої державна пенсія для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою по ІІ групі інвалідності не може бути нижчою 8 мінімальних пенсій за віком та ст.50 цього Закону України, в редакції, відповідно до якої інвалідам 2 групи, віднесеним до категорії 1 потерпілих від Чорнобильської катастрофи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

В той же час, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Так, відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в адміністративному позові заявлено вимоги про перерахунок та виплату пенсії з 01 січня 2014 року, тобто, заявлено вимоги поза межами строку, який визначено ч.2 ст.99 КАС України.

В обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до суду з позовом про захист порушених прав, позивач, фактично, посилався на те, що про факт порушення його прав йому стало відомо з судової практики, яка склалася в 2014 році під час вирішення спорів, пов'язаних з виплатою пенсії учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Колегія суддів вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Виплати пенсії є щомісячними, а відтак, позивач знав розмір цих виплат і в разі не згоди мав право звернутися до суду.

Посилання ж позивача у судовому засіданні на те, що встановлений ст..99 КАС України строк, не застосовується до спірних правовідносин, з огляду на ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є безпідставними, оскільки за змістом ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.

З огляду на викладене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (14.01.2015р.), колегія суддів вважає за необхідне позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання провести перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії позивачу у відповідності до ст. 50, ст. 54, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 січня 2014 року по 13 липня 2014 року, включно, - залишити без розгляду.

В той же час, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання провести перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії у відповідності до ст. 50, ст. 54, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 14 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно підлягають задоволенню.

Що стосується вимог за 2015 рік, та які були задоволені судом першої інстанції по 02.02.2015 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року за № 76-VIII, яким текст статті 50 викладено у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України», а текст статті 54 у такій: "Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань".

Таким чином, підстави для задоволення позову за період з 01.01.2015 року по 02.02.2015 року відсутні.

Заслуговують на увагу доводи позивача, що судом першої інстанції, фактично, не було розглянуто його вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки за змістом оскарженої постанови, будь-яких висновків про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, суд не зазначив.

Враховуючи викладене, вирішуючи спір в цій частині, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у редакції від 23.11.1995р., інвалідам війни пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 року № 2939-IV, частину четверту статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в такій редакції: «Інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність».

Зазначені зміни набули чинності з 01.01.2006 року.

Вказане свідчить про необґрунтованість доводів адміністративного позову та апеляційної скарги позивача в цій частині, а відтак, вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Посилання ж позивача на неконституційність Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» суд до уваги не приймає, оскільки зміни, внесені в Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» неконституційними в установленому порядку не визнавалися, а отже на даний час є чинними.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст. 198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України,суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02 лютого 2015 року у справі провадження №2а/331/13/15 (ЄУН 331/170/15-а) - скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя щодо не проведення перерахунку та не виплаті ОСОБА_1 державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах відповідно до ст. 50, ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 14 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року, включно.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя перерахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 державну пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах відповідно до ст.50 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 14 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року, включно, з урахуванням різниці, яка вже була виплачена.

Позовні вимоги щодо визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі відповідно до ст. 50, ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01 січня 2014 року по 13 липня 2014 року, включно, - залишити без розгляду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

(Постанову у повному обсязі складено 20.03.2015р.)

Головуючий: О.В. Мартиненко

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов