Справа № 336/9777/14-а(2а/336/17/2015)
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2015 рокусправа № 336/9777/14-а(2а/336/17/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юхименка О.В.

суддів: Мельника В.В. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Шевченківського районного суду міста Запоріжжя

від 23 січня 2015 року

у справі № 336/9777/14-а

за позовом ОСОБА_1

АДРЕСА_1

до відповідача Управління Пенсійного фонду України

в Шевченківському районі міста Запоріжжя,

вул. Карпенка-Карого, 25А, м. Запоріжжя, 690414

про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив: ОСОБА_1 звернулась з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя (далі - Відповідач), у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення № 602 від 10 вересня 2014 року.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що останнім часом вона місця проживання не змінювала, а тому і не може надати документів, про які зазначено у Рішенні № 602.

Постановою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 23 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Постанова суду мотивована тим, що позивачем не надано документів про припинення виплати пенсії, призначеної УПФР в Єткульському районі по Челябінській області, тому рішення про відмову в поновленні виплати пенсії прийняте на підставі діючого законодавства України.

ОСОБА_1, не погодившись з даною постановою, подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 23 січня 2015 року та прийняти нове рішення про задоволення її вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновки пенсійного органу про недотримання нею приписів пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1, є безпідставними, оскільки останнім часом Позивач місце реєстрації та проживання не змінювала, у зв'язку з чим не зрозуміло, чому вона має надавати атестат про зняття з обліку в іншому районі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити із підстав, у ній зазначених.

Підтвердили, що Позивач і на даний час отримує пенсію у Росії. Однак вважають, що призначена їй з 01.03.2012 року пенсія за віком по підпункту 1 пункту 12 статті 10 Закону РФ від 15.12.2001р. «Про державне пенсійне забезпечення в Російській Федерації», є соціальною і виплачується їй як особі, що постраждала внаслідок викидів радіоактивних відходів, а тому вона одночасно має право і на отримання в Україні пенсії за віком.

Заслухавши Позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами визнано, що ОСОБА_1 одночасно є громадянкою України та громадянкою Російської Федерації.

24.11.2011 року на підставі заяви ОСОБА_1 у Російській Федерації була призначена трудова пенсія за віком.

З 01.03.2012 року, знов таки на підставі заяви Позивача, УПФР по Челябінській області, їй припинена виплата трудової пенсій за віком та з указаної дати призначена пенсія за віком згідно з підпунктом 1 пункту 12 статті 10 Закону РФ від 15.12.2001р. «Про державне пенсійне забезпечення в Російській Федерації», яку ОСОБА_1 отримує і по теперішній час.

11 травня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в Шевченківському районі міста Запоріжжя за призначенням пенсії за віком, яка і була їй призначена згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

26.12.2012 року ОСОБА_1 подавала до Відповідача заяву про припинення виплати пенсії. (а. с. 35)

З грудня 2012 року виплату пенсії зупинено у зв'язку з внесенням відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України.

Вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 13.03.2014 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. (а. с. 8)

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2014 року кримінальне провадження закрито за відсутності в її діянні складу кримінального правопорушення. При цьому, суд дійшов висновку, що типова форма заяви про призначення пенсії (форми 4) не містить запит щодо необхідності надання заявником інформації про призначення пенсії в іншій відмінній від України державі, а тому у її діях відсутній умисел на вчинення інкримінованого злочину. Більш того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що добровільна відмова ОСОБА_1 від подальшого нарахування їй пенсії в Україні може свідчити про те, що ОСОБА_1 дійшла висновку про протиправність такої подвійної виплати пенсії саме після роз'яснення їй даної обставини УПФУ лише 26.12.2012 року, а не під час складання заяви про призначення пенсії в Україні 11.05.2012 року. Суд також прийняв до уваги, що саме на підставі заяви ОСОБА_1 від 26.12.2012 року про припинення нарахування та виплати пенсії і було припинено виплату пенсії заявнику.

Поданий у порядку адміністративного судочинства позов Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 майнової шкоди залишено без розгляду саме з посиланням на те, що такі вимоги мають бути заявлені в порядку цивільного судочинства.

Листом від 29 серпня 2014 року № 376/В-1 Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя повідомило ОСОБА_1 про поновлення пенсії з 01 грудня 2012 року (а. с. 7 ). Однак листом від 03 вересня 2014 року повідомлено, що попередньо надану інформацію просять вважати недійсною (а. с. 25)

За результатами розгляду заяви Позивача про поновлення виплати пенсії (а. с. 6), Рішенням Комісії по вирішенню спірних питань по призначенню та виплаті пенсії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя № 602 від 10 вересня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено в поновленні пенсії, з посиланням на недотримання нею приписів пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1, так як при наданні заяви про поновлення пенсії Позивачем не було надано атестат про зняття з обліку в іншому районі. (а. с. 24.)

Визнання протиправним та скасування рішення № 602 від 10 вересня 2014 року стало предметом судового позову.

Щодо фактичних обставин справи, встановлених судом, заперечень у сторін не виникало.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції посилався на те, що оскаржуване рішення Відповідача № 602 від 10 вересня 2014 року про відмову у поновленні виплати пенсії прийняте у межах повноважень та у відповідності до законів, що регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити і наступне.

Та обставина, що ОСОБА_1 одночасно є громадянкою України та громадянкою Російської Федерації, як і те, що вона з 01.03.2012 року у Російській Федерації отримує пенсію за віком згідно з підпунктом 1 пункту 12 статті 10 Закону РФ від 15.12.2001р. «Про державне пенсійне забезпечення в Російській Федерації», та їй з 11 травня 2012 року була призначена пенсія за віком згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - сторонами визнано.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди і членів їх сімей відбувається згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають.

Позивач зазначила, що на даний час, як і на час звернення із заявою про призначення пенсії ( 11.05.2012р.) вона проживала та проживає на території України.

Статтею 7 указаної Угоди регламентовано, що при переселенні пенсіонерів у межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії по попередньому місцю проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави по новому місцю проживання пенсіонера.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено право особи на отримання пенсії за віком.

Крім того, статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» регламентовано умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, де, зокрема, зазначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що особа, якій призначено та яка отримує на території Російської Федерації пенсію за віком (у тому числі і пенсію за віком згідно з підпунктом 1 пункту 12 статті 10 Закону РФ від 15.12.2001р. «Про державне пенсійне забезпечення в Російській Федерації»), зобов'язана визначитись, чи бажає вона продовжувати отримувати пенсію у Росії, чи має намір отримувати пенсію на Україні згідно з діючим на території України законодавством, де передбачено право особи як на отримання пенсії за віком так і на отримання пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 передбачено, що заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Позивачем визнано, що вказаної заяви до УПФУ вона не подавала та навіть не має наміру її подавати в майбутньому.

За таких обставин, та враховуючи приписи вищевказаних правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави для скасування прийнятого УПФУ рішення № 602 від 10 вересня 2014 року про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії, оскільки вказане рішення узгоджується з приписами частини 2 статті 19 Конституції України, як прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що вона не змінювала місце проживання в Україні, а тому і не повинна надавати документи, зазначені у оскаржуваному рішенні УПФУ, а також посилання у судовому засіданні на те, що вона має право на одночасне отримання соціальної (на її думку) пенсії у Російській Федерації та пенсії за віком в Україні, так як це два різні види пенсій і вказане не виключає можливості отримувати в Україні пенсію за віком, визнаються колегією суддів помилковими та такими, що спростовуються вищенаведеними правовими нормами, що регулюють спірні правовідносини.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 23 січня 2015 року у справі № 336/9777/14-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку та у строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: О.В. Юхименко

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Л.М. Нагорна