Справа № 2а-3506/11/2120
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2015 р. м. Київ К/9991/26757/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом Херсонського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах Державної екологічної інспекції в Херсонській області до Херсонської міської ради, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення та державних актів на право власності на земельні ділянки за касаційною скаргою заступника прокурора Херсонської області на постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 15 вересня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року Херсонський міжрайонний природоохоронний прокурор в інтересах Державної екологічної інспекції в Херсонській області в Суворовському районному суді м. Херсона пред'явив позов до Херсонської міської ради, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення та державних актів на право власності на земельні ділянки.

Просив скасувати рішення Херсонської міської ради від 21 серпня 2008 року № 934 в частині надання у власність ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 трьох земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, а також відповідно, визнати недійсними державні акти:

- від 14 жовтня 2008 року серії ЯГ №501425, виданий ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку площею 0,0672 га по АДРЕСА_1;

- від 14 жовтня 2008 року серії ЯЕ №946419, виданий ОСОБА_5 на право власності на земельну ділянку площею 0,0672 га по АДРЕСА_2;

- від 14 жовтня 2008 року серії ЯЕ №946420, виданий ОСОБА_6 на право власності на земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_3.

Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 15 вересня 2011 року, залишеною без зміни ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій заступник прокурора Херсонської області подав касаційну скаргу, в якій вказав на те, що оскаржувані рішення судами прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі заяв ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рішенням Херсонської міської ради від 23 жовтня 2007 року № 645 вказаним громадянам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок по АДРЕСА_1.

Рішенням Херсонської міської ради від 21 серпня 2008 року № 934 затверджено проекти землеустрою і технічну документацію щодо складання державних актів на право власності та договори оренди спірних земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель та споруд, а також передано у власність вказаним громадянам ці земельні ділянки.

У жовтні 2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Управлінням земельних ресурсів в м. Херсоні видані державні акти на право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що у відповідача при наявності усіх позитивних висновків не було підстав для відмови у наданні земельної ділянки, а тому, рішення ним прийнято у відповідності до чинного законодавства України, на підставі та у межах наданих повноважень.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вказує на передчасність зазначених позицій судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Приписами частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 19 Земельного Кодексу України землі України поділяються на категорії за основним цільовим призначенням на землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно із статтею 4 Водного кодексу України та частиною першою статті 58 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного розпорядження) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Частиною першою статті 60 Земельного кодексу України встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

За приписами частин першої та восьмої статті 88 Водного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішення) з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Згідно з частиною четвертою статті 59 Земельного кодексу України та частиною третьою статті 85 Водного кодексу України громадяни та юридичні особи можуть набувати земельні ділянки прибережних захисних смуг на умовах оренди лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідної роботи тощо.

Відповідно до пункту ґ) частини третьої статті 83 Земельного кодексу України землі водного фонду, до яких належать й прибережні захисні смуги, не можуть передаватися у приватну власність.

Аналіз наведених норм вказує на те, що має місце пряма заборона щодо надання у власність фізичним та юридичним особам земельних ділянок у прибережних захисних смугах.

Також суди неправильно послалися на відсутність проекту землеустрою прибережної захисної смуги ріки Дніпро, де знаходяться спірні земельні ділянки.

Розміри прибережних захисних смуг встановлюються у залежності від виду водойми. Наведеними законодавчими актами заборонено надання у власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться й прибережні захисні смуги.

У справі, що розглядається, надані третім особам земельні ділянки були вільні від забудови, раніше нікому не надавалися, але вони межують із урізом води ріки Дніпро.

Суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні даного спору не врахували вказані положення чинного законодавства та не у повній мірі встановили обставини справи щодо фактичного місцезнаходження земельних ділянок.

Крім того, звернули увагу суди й на те, що відповідно до Закону України "Про планування і забудову територій", який діяв до 17 лютого 2011 року, генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, вибору, вилучення (викупу) і надання земельних ділянок для містобудівних потреб приймаються в межах, визначених законом відповідно до містобудівної документації. Відповідно до генеральних планів населених пунктів сільські,селищні, міські ради вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

Отже, рішення органів місцевого самоврядування мають відповідати вимогам законодавства і вони ніяк не залежать від того, погоджені вони відповідними службами чи ні.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обгрунтованими.

Суди першої та апеляційної інстанцій не виконали вимог вказаного процесуального законодаства й ухвалили незаконні і необгруновані рішення, які підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді судами слід встановити до якої категорії земель Генеральним планом м. Херсона віднесено територію по АДРЕСА_1

Також судам слід мати на увазі, що згідно з положеннями пункту 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Мінприроди України аід 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон і прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Херсонської області задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 15 вересня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року скасувати, а справу за позовом Херсонського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах Державної екологічної інспекції в Херсонській області до Херсонської міської ради, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення та державних актів на право власності на земельні ділянки направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.