Справа № 872/10678/13
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2015 рокусправа № 808/2592/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року

по справі № 808/2592/13-а за адміністративним Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 жовтня 2012 року № .

В обгрунтування позову зазначалось, що висновки податкового орагну у ході перевірки та прийняте за результатами такої перевірки податкове повідомлення-рішення суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки позивачем надано усі первинні документи на підставі яких ним здійснювався фінансовий облік та формувалась податкова звітність і які підтверджують правомірність визначення позивачем сум податкових зобов'язань.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року даний позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвали нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явились, клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надходило, а тому, відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Матеріалами справи встановлено, що посадовими особами відповідача, на підставі наказу від 22 жовтня 2012 року № 1059 проведено проведена виїзна документальна позапланова перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, правильності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби за період з 01.10.2009 по 31.10.2009 року, за результатами якої складено акт від 26.10.2012 № 617/1720/НОМЕР_2.

Перевіркою встановлено порушення пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а також ч. 1 ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України.

На підставі названого Акту перевірки Бердянською ОДПІ Запорізької області ДПС винесено податкове повідомлення-рішення від 31.10.2012 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 10 416,66 грн., в тому числі за основним платежем - 8333,33 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2083,33 грн. Перевіривши законність і обгрунтованість винесеного судом першої інстанції судового акту, колегія суддів погоджується з викладеними в ньому висновками щодо протиправності оспарюваного податкового повідомлення - рішення, з огляду на те, що головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, яка встановлена законом, а не акт перевірки, незалежно від того які б факти в цьому акті були відображені.

Як вбачається з акту перевірки, висновок податкового органу про заниження позивачем суми ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету протягом перевіряємого періоду грунтується на тому, що надані позивачем на підтвердження формування ним податкового кредиту первинні документи не підписані уповноваженою на те особою, є дефектними та відповідно не можуть використовуватись в якості підтвердження витрат та податкового кредиту.

Аналіз положень ч. 1 ст. 204 ЦК України дає можливість визначити, що головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, яка встановлена законом, і правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приймаючи до уваги положення ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та ст. 20 Податкового кодексу України, які визначають функції податкових органів та основні засади їх діяльності, обсяг прав та обов'язків податкових органом, можливо зробити висновок про те, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства та надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків і жодною нормою чинного законодавства не передбачено право органу державної податкової служби, яким є відповідач у справі, самостійно, в позасудовому порядку визнавати нікчемними правочини і дані, які вказані платником податків в податкових деклараціях.

Згідно висновків акту перевірки № № 617/1720/НОМЕР_2 відповідач у справі, правочини, укладені між позивачем та ТОВ «Діннаріс» кваліфікує, як такі що не направлені на настання реальних правових наслідків, а отже визнає їх нікчемність, але враховуючи положення ст. 203, ч. 1 ст. 207, ст. 228 ЦК України, які пов'язуть недійсність господарського зобов'язання з наявністю наступних обставин: невідповідність його змісту вимогам закону; наявністю мети, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, укладення правочину учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності) та порушення публічного порядку, у разі якщо правочин був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави.

Згідно положень ст. 234 ЦК України відповідно до яких правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків є фіктивним, і фіктивний правочин визнається недійсним судом, але відповідачем у справі під час розгляду даної адміністративної справи в порушення вимог ст. 72 КАС України, не надано суду будь-яких належних судових рішень щодо визнання недійними угод, які протягом перевіряємого періоду були укладені між позивачем та його контрагентом як і не було надано суду доказів стосовно того, що ці угоди порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Встановлені обставини свідчать про те, що ФОП ОСОБА_1 придбавались у ТОВ "Діннаріс" послуги на загальну суму 50 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 8333,33 грн., а саме:

- з заповнення ВМД, по роботі з програмою митного оформлення, підготовки документів для зовнішньоекономічних операцій на суму 3000,00 грн., в т.ч. ПДВ 500,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі робіт (надання послуг) від 30.10.2009;

- маркетингові послуги з дослідження ринку збуту в сфері митного оформлення, послуги з дослідження ринку збуту в сфері торгівлі промисловими товарами на суму 13500,00 грн., в т.ч. ПДВ 2250,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі робіт (надання послуг) від 30.10.2009;

- послуги з ремонту балонів для кисню в кількості 30 штук за ціною 420,00 грн. за один балон, на загальну суму 12600,00 грн., в т.ч. ПДВ 2100,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі робіт (надання послуг) від 30.10.2009;

- послуги з заміни мідних труб високого тиску, перевірка і ремонт запірної апаратури, перевірка і ремонт манометрів високого тиску, перевірка і ремонт клапанів високого тиску, тестування і поточний ремонт блоку керування, поточний ремонт вентилів на суму 20900,00 грн., в т.ч. ПДВ 3483,33 грн., що підтверджується актом приймання-передачі робіт (надання послуг) від 30.10.2009;

ТОВ "Діннаріс" виписано на адресу ФОП ОСОБА_1 податкову накладну від 30.10.2009 № 30/10/2 на суму 50 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 8333,33 грн.

Так, як встановлено судом, вищезазначені послуги позивачем використовувалися у власній господарській діяльності на ремонт та обслуговування обладнання, набутого позивачем згідно договору оренди від 01 жовтня 2009 року.

Наведені вище документи цілком об'єктивно розцінено судом першої інстанції як належне документальне підтвердження реального характеру спірних операцій.

При цьому, матеріалами справи спростовується твердження відповідача, що подані позивачем документи не підписані уповноваженою особою, оскільки в межах спірного періоду всі первинні документи підписувались ОСОБА_2, який на той час був керівником TOB «Діннаріс».

Окрім цього, з урахуванням положень ст. 228 ЦК України, в редакції закону, що діяла з 01.01.2011р., колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що законодавець з 01.01.2011р. виключив правочини, які були укладені з метою суперечною інтересам держави та суспільства, з кола нікчемних правочинів і відніс такі правочини до оспорюваних, що свідчить про те, що повноваження на встановлення законності правочинів, які вчинені позивачем за тими критеріями оцінки, які зазначені відповідачем акті перевірки, відносяться виключно до компетенції судових органів.

З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи не доведено, що правочини між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, не мають економічної ділової мети, а лише мають намір отримати бюджетне відшкодування у спосіб, якій суперечить вимогам чинного законодавства, що свідчить про наявність ознак нікчемності у цих правочинах, тому колегія суддів враховуючи обставини, які підтверджені належними письмовими доказами, вважає, що відповідачем у справі зроблено безпідставний висновок про заниження позивачем сум ПДВ, а тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивачем у справі податковий кредит протягом перевіряємого періоду сформовано відповідно до вимог чинного законодавства, з огляду на що, заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими, а прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 31.10.2012 № є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, будь-яких порушень норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення не встановлено, а тому постанову суду першої інстанції від 18 квітня 2013 року по справі № 808/2592/13-а необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року

по справі № 808/2592/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст.. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 березня 2015 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров