Справа № 826/16384/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 березня 2015 року № 826/16384/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області
проскасування наказів, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24 жовтня 2014 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом про:

- скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - ГУ МВС України в Київській області, відповідач) № 1998 від 20.09.2014 р. на підставі якого було звільнено капітана міліції ОСОБА_1 (далі - оскаржуваний наказ);

- скасування наказу відповідача № 898 о/с від 24.09.2014 р. в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 «є» ОСОБА_1 з 24.09.2014 р. (далі - оскаржуваний наказ);

- поновлення ОСОБА_1 на посаді капітана міліції старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «МИРОТВОРЕЦЬ» ГУ МВС України в Київській області;

- зобов'язання ГУ МВС України в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25 вересня 2014 року по день поновлення на посаді.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2014 року провадження в адміністративній справі № 826/16384/14 було зупинено до 01 лютого 2015 року для надання часу на примирення.

У судовому засіданні 12 лютого 2015 року сторонами повідомлено, що примирення не досягнуто, провадження у справі поновлено.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що його було неправомірно та з порушенням норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у зв'язку із порушенням дисципліни. Вказує, що напередодні відправки в зону проведення антитерористичної операції (далі - АТО) йому, як і іншим працівниками Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» (далі - батальйон «Миротворець») було повідомлено, що після місячного перебування у відрядженні буде проведено ротацію особового складу, а потім надано короткострокову відпустку. Однак, командиром підрозділу полковником міліції ОСОБА_2 особовому складу батальйону «Миротворець» було повідомлено, що ротації не буде і всі бажаючі можуть написати рапорти про відпустку, що було зроблено позивачем та особовим складом у кількості 52 осіб та останні подані на погодження з командиром підрозділу полковником міліції ОСОБА_2 Після прибуття до міста Києва 23.08.2014 р., у перший робочий день, тобто 26.08.2014 р., позивач прибув до ГУ МВС України в Київській області для належного оформлення відпустки, де його серед іншого попросили написати пояснення щодо причин прибуття до м. Києва одночасно з повторним написанням рапорту на відпустку, що й було виконано. Будь-яких організаційно-розпорядчих документів з приводу відпустки, а саме, відпускних посвідчень та витягів з наказів про надання відпусток надано не було. Виснаження та морально-психологічний стан після перебування в зоні проведення АТО не давали можливості відстояти дотримання порядку отримання відпустки, у зв'язку з чим позивач лише за допомогою телефонного зв'язку з відділом кадрів намагався з'ясувати фактично наданий строк відпустки та дату її оплати. Згодом позивачу стало відомо, що його та інших працівників батальйону «Миротворець» було нібито відсторонено від виконання службових обов'язків. За результатами проведеного службового розслідування його було звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 «є» (за порушення дисципліни).

Також позивач зазначає, що висновок службового розслідування та накази про звільнення вважає протиправними, оскільки його було звільнено за результатами псевдо службового розслідування.

Для відновлення порушених, на думку позивача, прав, свобод та інтересів необхідно скасувати накази про його звільнення, поновити останнього на посаді капітана міліції старшого інспектора батальйону патрульної служи міліції особливого призначення «Миротворець» ГУ МВС України в Київській області та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги повністю підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача подав заперечення проти позову гр. ОСОБА_1, в яких зазначає, що позивача звільнено не на підставі норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, а у зв'язку з порушенням дисципліни, що врегульовано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Також відповідач зазначає, що позивачем було написано рапорт з проханням направити його до ГУ МВС України в Київській області для вирішення питання щодо подальшого проходження служби в іншому підрозділі органів внутрішніх справ за сімейними обставинами, на якому командиром підрозділу полковником міліції ОСОБА_2 проставлено резолюцію про звільнення як такого, що не пройшов випробувального терміну. Підставою для звільнення позивача слугувало вибуття його із зони АТО без розпорядчих документів МВС України, ігнорування відомчих нормативно-правових актів, що встановлюють порядок та умови проходження служби в органах внутрішніх справ України, неналежної кваліфікації, низьких особистих ділових і моральних якостей.

Заперечуючи проти позову, відповідачем подано додаткові пояснення проти позову гр. ОСОБА_1, в яких останній зазначає, що факт залишення зони АТО і повернення до Києва сторонами не заперечується, а відсутність будь-яких розпорядчих документів ГУ МВС України в Київській області (роботодавець який відправляв позивача у відрядження, а відтак і мав право його звідти відкликати) чи МВС України (вищестоящий орган) на повернення позивача із зони проведення АТО дає право стверджувати, що залишення зони проведення АТО зі сторони позивача відбувалось протиправно.

В своїх запереченнях проти позову та додаткових поясненнях проти позову відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

21 вересня 2002 року позивач прийняв Присягу працівника органів внутрішніх справ України.

Наказом Головного управління МВС України в Київській області від 21 липня 2014 року № 662 о/с капітана міліції ОСОБА_1, який прибув з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, призначено старшим інспектором батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець», з посадовим окладом 730 грн., з 16 липня 2014 року.

На виконання вимог Інструкції про службові відрядження, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 р. № 59, наказів Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2004 р. № 1666 та від 31.03.2010 р. № 77, а також шифротелеграми Міністерства внутрішніх справ України від 10.07.2014 р. № 9903 дск, для виконання особовим складом завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», і несення служби з охорони громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 07 серпня 2014 року № 1605 дск «Про відрядження персоналу Головного управління» капітана міліції ОСОБА_1, старшого інспектора Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» (далі - БПСМОП «Миротворець») відряджено у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей у період з 25 липня 2014 року до особливого розпорядження.

Відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області «Про призначення службового розслідування» від 28.08.2014 р. № 1799 за фактом прибуття 22.08.2014 р. до приміщення Головного управління МВС України в Київській області окремих працівників БПСМОП «Миротворець» ГУ із розпорядження керівника АТО без відповідних розпорядчих документів МВС України призначено службове розслідування.

Згідно Висновку службового розслідування за фактом прибуття 22.08.2014 до Головного управління окремих працівників БПСМОП «Миротворець» ГУ із розпорядження керівництва АТО, без відповідних розпорядчих документів МВС України, затвердженого начальником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області 19.09.2014, за порушення службової дисципліни, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, неухильного виконання вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, а саме: ст. 10 Закону України «Про міліцію», Статуту патрульно-постової служби міліції, затвердженого наказом МВС України від 28.07.1994 р. № 404, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.09.1994 за № 213/423, наказу ГУ від 17.07.2014 р. № 652 о/с дск, що призвело до самовільного залишення місця несення служби, на підставі ст. ст. 2, 5, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, старшого інспектора БПСМОП «Миротворець» ГУМВС України в Київській області капітана міліції ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни).

Відповідно до пункту 3 наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 20.09.2014 р. № 1998 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників БПСМОП «Миротворець» Головного управління» за порушення службової дисципліни, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, неухильного виконання вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, а саме: статті 10 Закону України «Про міліцію», Статуту патрульно-постової служби міліції, затвердженого наказом МВС України від 28.07.1994 р. № 404, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.09.1994 р. за № 213/423, наказу ГУ від 17.07.2014 р. № 652 о/с дск, що призвело до самовільного залишення місця несення служби, на підставі статей 2, 5, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» ГУМВС України в Київській області капітана міліції ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни).

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 24 вересня 2014 року № 898 о/с капітана міліції ОСОБА_1, старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни), 24 вересня 2014 року.

Незгода з вказаними вище наказами від 20.09.2014 р. № 1998 та від 24.09.2014 р. № 898 о/с в частині звільнення з ОВС ОСОБА_1, маючи на меті поновитися на посаді капітана міліції старшого інспектора БПСМОП «Миротворець» ГУМВС України в Київській області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. № 565-XII (далі - Закон № 565-XII), Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 р. № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (далі - Положення № 114), Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 р. № 230, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 р. за № 541/23073 (далі - Інструкція № 230) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Приписами Закону № 565-XII (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що міліція в Україні - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень; участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних та кримінально протиправних посягань; виконання адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків.

Статтями 10 та 11 Закону № 565-XII визначені основні обов'язки та права міліції.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 Закону № 565-XII особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Службовою дисципліною відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно з частиною першою статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Як вже зазначалось, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 20.09.2014 р. № 1998 капітана міліції ОСОБА_1, старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 24.09.2014 р. № 898 о/с, який виданий на підставі зазначеного вище наказу, позивача звільнено з органів внутрішніх справ 24 вересня 2014 року.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування (частина перша). Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (частина четверта).

Інструкцією № 230 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс (пункт 2.1 розділу II).

Перелік підстав для проведення службового розслідування визначений у пункті 2.2 розділу II Інструкції № 230.

Зокрема, підпунктом 2.2.20 пункту 2.2 розділу II Інструкції № 230 встановлено, що службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі отримання інформації про скоєння інших, не визначених підпунктами 2.2.1 - 2.2.19 цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.

Відповідно до пункту 2.5 розділу II Інструкції № 230 підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб рядового і начальницького складу, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника (пункту 2.6 розділу II Інструкції № 230).

Під час розгляду справи, відповідачем були надані матеріали службового розслідування, за наслідками якого прийнято оскаржувані накази, з яких убачається, що службове розслідування призначене в зв'язку із отриманням 28.08.2014 р. ГУ МВС України в Київській області інформації відносно окремих працівників батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» ГУМВС України в Київській області, які відповідно до вимог МВС України були відряджені у розпорядження керівництва АТО на території Луганської та Донецької областей, та прибули у приміщення Головного управління без відповідних розпорядчих документів МВС України.

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 28 серпня 2014 року № 1799 за даним фактом призначено службове розслідування та створено комісію для його проведення.

Зі змісту зазначеного наказу вбачається, що наказ оформлено уповноваженою на те особою, склад комісії для проведення службового розслідування відповідає вимогам пунктів 3.1 - 3.4 розділу III Інструкції № 230.

З приводу зазначеного, суд вважає, що інформація відносно окремих працівників батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» ГУМВС України в Київській області, які відповідно до вимог МВС України були відряджені у розпорядження керівництва АТО на території Луганської та Донецької областей, та прибули у приміщення Головного управління без відповідних розпорядчих документів МВС України, може бути самостійною та достатньою підставою для ініціювання службового розслідування, що, крім того, відповідає положенням підпункту 2.2.20 пункту 2.2 розділу II Інструкції № 230.

Відтак твердження позивача та його представника про незаконність призначення службового розслідування, за наслідками якого прийняті оскаржувані накази, є безпідставними.

Разом з тим, як вбачається зі змісту наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 28 серпня 2014 року № 1799 «Про призначення службового розслідування», зазначеним наказом також відсторонено від виконання службових обов'язків з 23 серпня 2014 року на період проведення службового розслідування, зокрема, позивача.

Відповідно до пункту 5.2 розділу V Інструкції № 230 початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

Згідно зі статтею 17 Дисциплінарного статуту особа рядового або начальницького складу, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від посади із збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавок за вислугу років та безперервну службу, інших виплат і надбавок (частина перша). Рішення про відсторонення особи рядового або начальницького складу від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання письмового наказу (частина друга). Тривалість відсторонення від виконання службових обов'язків за посадою не повинна перевищувати часу, передбаченого для проведення службового розслідування (частина третя).

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що особа рядового або начальницького складу, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від посади з моменту призначення такого службового розслідування до його завершення.

Оскільки, початком службового розслідування відносно позивача є 28.08.2014 р. - дата видання Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Київській області наказу від 28 серпня 2014 року № 1799 «Про призначення службового розслідування», неправомірним є відсторонення, зокрема, ОСОБА_1, від виконання службових обов'язків з 23 серпня 2014 року.

Відтак, наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 28 серпня 2014 року № 1799 «Про призначення службового розслідування» в цій частині є протиправним.

Разом з тим, суд вважає, що вказана обставина не може бути достатньою підставою для скасування зазначеного наказу, оскільки у відповідача виникло право на відсторонення позивача від посади з 28 серпня 2014 року, тобто з моменту прийняття самого наказу.

Пунктами 8.1, 8.7 розділу VIII Інструкції № 230 регламентовано, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин; висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником.

За результатами службового розслідування за фактом прибуття окремих працівників батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» ГУМВС України в Київській області із розпорядження керівництва АТО до Головного управління без відповідних розпорядчих документів начальником ГУМВС України в Київській області Я.Я. Голомшою 19 вересня 2014 року затверджено висновок службового розслідування.

Позивач зазначає, що у вказаному висновку відсутні конкретні посилання на вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено працівниками батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець», а також відсутні у матеріалах службового розслідування більшість пояснень осіб, щодо яких проводилось службове розслідування, докази повідомлення таких осіб про необхідність відібрання у них письмових пояснень та відмови їх від надання таких пояснень, що, на думку позивача, є підставою для визнання протиправним висновку службового розслідування, затвердженого 19 вересня 2014 року начальником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області генерал-майором міліції Я.Я. Голомшою.

Разом з тим, суд вважає, що висновок службового розслідування є лише підсумковим документом, який складається за результатами службового розслідування, та не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не створює, в даному випадку для позивача, жодних обов'язків. Відтак висновок службового розслідування не може бути перевірений судом відповідно до критеріїв, встановлених частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, безпідставним, на думку суду, є твердження позивача про порушення відповідачем порядку проведення відносно нього службового розслідування, що полягало у не ознайомленні позивача з наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 28.08.2014 р. № 1799 «Про призначення службового розслідування», оскільки такий обов'язок відповідача не передбачений, а ні Інструкцією № 230, а ні Дисциплінарним статутом.

Як вбачається з висновку службового розслідування, службовим розслідуванням встановлено, зокрема, порушення службової дисципліни, що виявилось у порушенні статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, неухильного виконання вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, а саме: статті 10 Закону України «Про міліцію», Статуту патрульно-постової служби міліції, затвердженого наказом МВС України від 28.07.1994 р. № 404, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.09.1994 р. за № 213/423, наказу ГУ від 17.07.2014 р. № 652 о/с дск, що призвело до самовільного залишення місця несення служби, в тому числі, старшим інспектором батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» ГУМВС України в Київській області капітаном міліції ОСОБА_1.

У висновку йдеться про те, що знаходячись за місцем дислокації, а саме на території стадіону «Авангард» по вул. Енгельса, м. Дзержинськ, Донецької області 20 серпня 2014 року командиру батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління МВС України в Київській області полковнику міліції ОСОБА_2 від керівництва Штабу АТО надійшла вказівка про зміну місця дислокації, про що останній оголосив особовому складу батальйону, однак де саме буде нове місце дислокації не повідомив. Деякі працівники батальйону почали обурюватись, оскільки в той час мала відбутись ротація, а зміна місця дислокації мала відбутись на невизначений час. Того ж дня командир батальйону ОСОБА_2 роз'яснив усьому особовому складу батальйону, що наказ про передислокацію надає не він, а керівництво Штабу АТО і у зв'язку з тим, що особовий склад відряджений в зону проведення АТО, то повинні повністю виконувати накази керівництва АТО. Однак дана розмова позитивного результату не дала, обурення від частини особового складу продовжувалися, тому ОСОБА_2 було прийнято рішення про те, що небажаючі виконувати його вказівки та вказівки керівництва Штабу АТО можуть писати рапорти про їх бажання та лишати підрозділ.

У подальшому особовий склад батальйону, який виявив бажання покинути зону АТО, написав рапорти з різним змістом, які передано ОСОБА_2 на розгляд.

22 серпня 2014 року з м. Дзержинськ Донецької області до м. Києва на автобусі виїхали працівники батальйону, які написали рапорти, а також ті, які відповідно до медичних довідок були направлені до медичних установ для проходження медичного обстеження, зокрема, старший інспектор БПСМОП «Миротворець» капітан міліції ОСОБА_1 написав рапорт від 21.08.2014 р. про направлення його до ГУМВС для вирішення питання про подальше проходження служби, де є резолюція ОСОБА_2 щодо звільнення його з ОВС як такого, що не пройшов випробувальний термін.

В матеріалах службового розслідування наявні письмові пояснення позивача в яких останній зазначає, що він у складі БПСМОП «Миротворець» був відряджений до зони АТО, де виконував завдання по охороні громадського порядку в м. Дзержинськ Донецької області. На зборах батальйону, 21.08.2014 р., командир батальйону ОСОБА_2 повідомив про передислокацію батальйону, але не повідомив у яке місце. При цьому, ОСОБА_2 також повідомив, що бажаючі піти у відпустку чи перевестися до іншого місця проходження служби можуть подати відповідні рапорти, після чого будуть направлені до ГУМВС України в Київській області в місто Київ. Оскільки позивач був незадоволений організацією проходження служби в БПСМОП «Миротворець», він вирішив перевестися на службу до іншого підрозділу, про що звернувся з відповідним письмовим рапортом від 21.08.2014 р. до начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області Голомші Я.Я. Після цього позивач разом з іншими працівниками БПСМОП «Миротворець», які теж виявили бажання піти у відпустку або перевестись на службу до інших органів чи підрозділів, здали службову зброю та 22.08.2014 р. виїхали до м. Києва на автобусі, який винайняли за власні кошти.

На зазначеному рапорті міститься резолюція командира БПСМОП «Миротворець» полковника міліції ОСОБА_2 такого змісту: «Клопочу по суті рапорту. Прошу звільнити як такого, що не пройшов випробувальний термін».

Допитані під час судового розгляду справи свідки: ОСОБА_4, ОСОБА_5 показали, що проходили службу на різних посадах у БПСМОП «Миротворець» та перебували в зоні АТО в м. Дзержинськ Донецької області з метою виконання завдань з охорони громадського порядку. 21.08.2014 р. командир батальйону ОСОБА_2 на зборах батальйону повідомив, що буде проводитись передислокація батальйону до іншого місця, але не повідомив куди саме. Крім того, командир батальйону повідомив, що ніякої ротації та відпусток після передислокації батальйону до нового місця не буде, тому бажаючі можуть або піти у відпустку, або перевестись на службу до інших підрозділів, подавши відповідний рапорт. Свідки зазначили, що вони також написали відповідні рапорти та подали їх командиру батальйону ОСОБА_2, який в подальшому дав команду зібрати зброю у бажаючих залишити зону АТО. Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також зазначили, що після завершення здачі зброї ця частина особового складу вирушила до м. Києва на автобусі, перед чим їх інструктував командир батальйону ОСОБА_2 на предмет безпеки поводження під час поїздки та назначив старшого ОСОБА_6, який зазначені обставини підтвердив.

Згідно з п. 7.2 розділу VII Положення про підрозділи міліції громадської безпеки особливого призначення, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 08 травня 2014 року № 447, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 травня 2014 р. за № 490/25267 командир підрозділу є прямим начальником для працівників і забезпечує бойову готовність підрозділу, успішне виконання покладених на підрозділ завдань, затверджує функціональні обов'язки керівників та працівників підрозділу, відповідає за стан і збереження озброєння, боєприпасів, спеціальних засобів, засобів зв'язку, автомобільної та бронетехніки, інших матеріальних засобів підрозділу, організацію і стан пожежної безпеки.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 21 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Як встановлено судом, капітана міліції ОСОБА_1 призначено старшим інспектором батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» наказом Головного управління МВС України в Київській області від 21 липня 2014 року № 662 о/с.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 07 серпня 2014 року № 1605 дск капітана міліції ОСОБА_1, старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» відряджено у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей (місто Костянтинівка Донецької області) з 25 липня 2014 року до особливого розпорядження.

В подальшому батальйон патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» було передислоковано до м. Дзержинськ Донецької області, що не заперечувалось позивачем та представниками сторін.

Отже, є очевидним, що позивач, як старший інспектор БПСМОП «Миротворець» повинен був проходити службу за місцем дислокації батальйону, а у разі отримання відповідного наказу про його передислокацію від свого прямого начальника беззаперечно його виконувати.

Разом з тим, суд вважає, що наявний у матеріалах справи рапорт позивача про направлення його до ГУМВС України в Київській області з резолюцією командира батальйону, тобто прямого начальника позивача, щодо клопотання по суті рапорту спростовує висновки службового розслідування щодо самовільного залишення позивачем місця несення служби та спростовує сам факт самовільного залишення позивачем місця несення служби.

Одночасно суд звертає увагу на ту обставину, що відповідачем жодних заходів дисциплінарного впливу щодо прямих начальників позивача, з дозволу яких ним було залишено місце дислокації БПСМОП «Миротворець», не вживалось, а відтак їх дії з вказаного приводу протиправними не визнавалися.

При цьому, безпідставним, на думку суду, є зазначення командиром БПСМОП «Миротворець» на рапорті позивача клопотання про звільнення позивача, як такого, що не пройшов випробувальний термін, оскільки наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 21 липня 2014 року № 662 о/с, яким позивача було призначено старшим інспектором БПСМОП «Миротворець», не містить будь-якого застереження про призначення позивача на вказану посаду з випробувальним терміном.

Під час судового розгляду позивач зазначив, що відбуття до ГУМВС не вважав та не вважає порушенням службової дисципліни, оскільки питання щодо відбуття окремих працівників БПСМОП «Миротворець» було узгоджене з командиром батальйону, тобто з прямим начальником, були подані відповідні письмові рапорти.

Також, як вбачається з посвідчення про відрядження № 000230, виданого на підставі вказаного вище наказу № 1605 дск від 07.08.2014 р. термін відрядження позивача складав 30 днів та був обмежений датами (з урахуванням виправлень та пояснень відповідача) з 25.07. до 23.08.2014 р. Відповідно до відміток на вказаному посвідченні позивач прибув до місця постійної роботи у м. Київ 23.08.2014 р., тобто в останній день відрядження.

Надаючи оцінку наказу ГУ МВС України в Київській області № 809 о/с дск від 29.08.2014 р., яким позивача з 25 липня 2014 року відряджено до особливого розпорядження до Луганської та Донецької областей у розпорядження керівника антитерористичної операції, суд зазначає, що він не може бути врахований при вирішенні даної справи, оскільки його було видано після прибуття ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Київській області та призначення службового розслідування.

Окрім цього, відсутні докази ознайомлення позивача з вказаним наказом, а дії останнього відображені у Висновку службового розслідування не можуть бути пов'язаними з обставинами його невиконання через відсутність існування такого наказу на той час.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

З висновку службового розслідування, за наслідком якого прийняті оскаржувані накази, а також із зазначених наказів не вбачається, що відповідачем під час службового розслідування та накладення на позивача крайнього виду дисциплінарного стягнення у вигляді його звільнення з органів внутрішніх справ, брались до уваги обставини, за яких, за висновком відповідача, було скоєно дисциплінарний проступок, не зазначено про наявність заподіяної шкоди.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків службового розслідування щодо самовільного залишення місця несення служби старшим інспектором батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» ГУМВС України в Київській області капітаном міліції ОСОБА_1, відтак дисциплінарне стягнення, саме з цих підстав, накладено на позивача безпідставно.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункти 1-10).

За таких обставин суд дійшов до висновку, що наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 20.09.2014 р. № 1998 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників БПСМОП «Миротворець» Головного управління», в частині: «за порушення службової дисципліни, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, неухильного виконання вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, а саме: статті 10 Закону України «Про міліцію», Статуту патрульно-постової служби міліції, затвердженого наказом МВС України від 28.07.1994 № 404, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.09.1994 за № 213/423, наказу ГУ від 17.07.2014 № 652 о/с дск, що призвело до самовільного залишення місця несення служби, керуючись статтями 2, 5, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» ГУМВС України в Київській області капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», - прийнято необґрунтовано, а тому такий наказ в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку про скасування в частині наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 20 вересня 2014 року № 1998 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників БПСМОП «Миротворець» Головного управління», прийнятий на підставі нього наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 24 вересня 2014 року № 898 о/с, яким капітана міліції ОСОБА_1, старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ 24 вересня 2014 року, також є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки, судом визнано протиправними та такими, що підлягають скасуванню вищевказані накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 20.09.2014 р. № 1998 та від 24.09.2014 р. № 898 о/с в частинах, що стосується звільнення позивача, беручи до уваги вимоги пункту 24 Положення № 114, підлягають також задоволенню позовні вимоги щодо поновлення капітана міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на посаді старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» та щодо стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь капітана міліції ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 вересня 2014 року (з дня наступного за днем звільнення) по день поновлення на посаді.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З цих підстав, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25 вересня 2014 року по день поновлення на посаді.

Згідно з частиною першою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з 25 вересня 2014 року та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягають негайному виконанню.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх рішень.

Оцінюючи подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Враховуючи те, що ОСОБА_1, відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI, звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат судом стосовно нього не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254, ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників БПСМОП «Миротворець» Головного управління» від 20 вересня 2014 року № 1998.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області «По особовому складу» від 24 вересня 2014 року № 898 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 64 «є» ОСОБА_1 24 вересня 2014 року.

4. Поновити капітана міліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління МВС України в Київській області з 25 вересня 2014 року.

5. Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25 вересня 2014 року по день поновлення на посаді.

6. В порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення в частині поновлення капітана міліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління МВС України в Київській області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко