Справа № 815/1049/15
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1049/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Борцова С.І.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

від відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Другого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про скасування постанови від 01.11.2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Другого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, та, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та уточнення адміністративного позову просить суд скасувати постанову Другого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 01.11.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час звернення до нотаріальної контори 01.12.2014 року останньому стало відомо про існування арешту, накладеного постановою Другого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 01.11.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на нерухоме майно позивача, а саме - на ј частину квартири №3 по вул. М'ясоєдівській у місті Одесі. Позивач зазначає, що оскільки підставою для винесення оскаржуваної постанови стала вимога УПФУ у Малиновському районі м. Одеси №Ф-1491-е від 18.04.2012 року про стягнення боргу, яка погашена ОСОБА_2 у повному обсязі, відповідач зобов'язаний був зняти накладений арешт, але відповідні дії, передбачені діючим законодавством, Другим Малиновським відділом Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не виконано, у зв'язку з чим, позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту, однак Другим Малиновським відділом Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», у задоволенні такої заяви було відмовлено, що і зумовило звернення ОСОБА_2 до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позомі та заяві про зменшення позовних вимог та уточнення адміністративного позову.

До судового засідання представник відповідача не з'явився, заперечення на позовну заяву не подав, відповідно до заяви, наданої до канцелярії суду, просив суд розглянути справу за відсутності представника відповідача, тому суд вважає можливим розглянути справу у порядку, передбаченому ст. 128 КАС України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 05.09.2002 року зареєстрований Виконавчим комітетом Одеської міської ради як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа (а.с.13).

Судом встановлено, що 01.11.2012 року Другим Малиновським відділом Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 01.11.2012 року ВП №32717987, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_2 за адресою - АДРЕСА_1, про що відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №38566570 від 01.11.2012 року внесено відповідний запис (а.с.49-50).

В подальшому, 05.07.2013 року, на підставі вимоги про сплату боргу №ф-10926, виданої 21.02.2013 року УПФУ у Малиновському районі м. Одеси, постановою Другого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП №38761191 від 05.07.2013 року, відкрито виконавче провадження по виконанню вимоги та позивачу надано строк для її добровільного виконання (а.с.36).

28.11.2013 року, за наслідком проведених виконавчих дій, на підставі п.9 ч.1 ст.47, ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідачем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (а.с.53з/б).

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну виконавчу службу" державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Статтями 7 та 8 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Суд зазначає, що статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.17 та п.8 ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з приписами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем серед іншого, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообов'язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом.

Так, згідно ч. 1-5 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" Рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці шостому цієї частини, територіальний орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 3 розділу II Прикінцевих Положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи" від 04.07.2013 року № 406-VІІ, процедури адміністрування, які здійснюють органи доходів і зборів, встановлені цим Законом, поширюються на періоди до набрання чинності цим Законом.

Заходи адміністрування органами доходів і зборів здійснюються не раніше дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи".

Органи Пенсійного фонду України продовжують адмініструвати єдиний внесок у частині завершення процедур такого адміністрування.

Договори про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, укладені з органами Пенсійного фонду України до дня набрання чинності цим Законом, діють до закінчення строку дії таких договорів.

Пенсійний фонд України протягом десяти днів з дня набрання чинності цим Законом передає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, реєстр страхувальників станом на дату набрання чинності цим Законом.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, формує новий реєстр страхувальників на підставі даних, отриманих із Пенсійного фонду України, відомостей, отриманих із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також інформаційного фонду єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб та Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

Встановити, що суми єдиного внеску, які надійшли на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду України, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах для зарахування таких сум, підлягають перерахуванню на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах.

Копії виписок про надходження таких коштів, надані органами Пенсійного фонду України відповідним органам доходів і зборів, є підставою для здійснення ними обліку в картках особових рахунків платників єдиного внеску.

Відповідно до повідомлення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 18.12.2014 року №8610/5/15-52-20-02-34, за даними облікових карток особових рахунків, станом на 09.12.2014 року податкова заборгованість у ОСОБА_2 відсутня (а.с.18), що свідчить про відсутність заборгованості позивача з єдиного внеску, заходи адміністрування якого здійснюються з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи" органами доходів і зборів.

У зв'язку з вищенаведеним та відсутністю підстав для арешту майна боржника - а саме відсутністю заборгованості по сплаті єдиного внеску, постанова Другого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 01.11.2012 року ВП №32717987, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_2 за адресою - АДРЕСА_1 у розмірі ј частини квартири, підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічна норма закріплена і в ч.2 ст.19 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач заперечення на адміністративний позов до суду не подав, доводів позивача, викладених у позовній заяві, не спростував.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів суд вважає, що позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Другого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про скасування постанови від 01.11.2012 року - задовольнити повністю.

Скасувати постанову Другого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.11.2012 року ВП №32717987, на підставі якої накладено арешт на ј квартири №3 розташованої у будинку №13 по вулиці М'ясоїдівська у м. Одесі, яка належить ОСОБА_2

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 18 березня 2015 року.

Суддя П.П.Марин