Справа № 818/258/15
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 р. 12 год. 25 хв. Справа №818/258/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Воловика С.В.

за участю секретаря судового засідання - Шевець Ю.П.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - Дмитрієвої М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 818/258/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання дій протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4) звернулась з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Сумах) в якому просить суд:

- визнати дії протиправними;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.01.2015 р. № /3891;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.01.2015 р. № /3894;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.01.2015 р. № /3892;

- скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску від 22.01.2015 р. № /3893.

Позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 обґрунтовує наступним. За результатами документальної планової виїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 12.09.2012 р. по 31.12.2013 р., згідно акту № 11/18-19-17-01//1 від 06.01.2015 р., відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донарахований податок на доходи фізичних осіб в сумі 31 718, 50 грн.; порушення п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого донарахований єдиний внесок в сумі 66 822, 19 грн.; та порушення п. 1.2, 2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за № 40/10320.

На підставі висновків акту перевірки, 22.01.2015 р. ДПІ у м. Сумах були прийняті податкові повідомлення-рішення № /3891 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 39 648, 13 грн. та № /3894 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 55 336, 05 грн.; рішення № /3893 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 7 567, 97 грн.; а також вимога № /3892 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 66 822, 19 грн.

На переконання позивача зазначені рішення відповідача є необґрунтованими та підлягають скасуванню, оскільки, по-перше, витрати, пов'язані з придбанням товарів у 2012 та 2013 роках з розстроченням платежу, правомірно були враховані в тому періоді, в якому отриманий дохід від реалізації цих товарів; а по-друге, кошти в сумі 11 067, 21 грн. були оприбутковані своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується відповідними документами.

За наведених обставин, в судовому засіданні представники позивача адміністративний позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити.

ДПІ у м. Сумах з позовними вимогами не погодилась, в запереченні на позов (а.с. 174-176) зазначила, що ФОП ОСОБА_4 безпідставно включила до складу валових витрат за 2012 та 2013 рік витрати з придбання товарів, оскільки фактично ці товари були оплачені в 2013 та 2014 роках відповідно. Крім того, відповідач зазначив, що позивач несвоєчасно оприбуткував кошти в сумі 11 067, 21 грн., що стало підставою для застосування до нього штрафу в розмірі 55 336, 05 грн.

З вищезазначених підстав в судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд в його задоволенні відмовити.

Заслухавши повноважних представників сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", головними державними ревізорами-інспекторами ОСОБА_5, ОСОБА_6 проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_4 за період з 12.09.2012 р. по 31.12.2013 р. За результатами перевірки 06.01.2015 р. складений акт № 11/18-19-17-01//1 (а.с. 14-35) згідно якого відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донарахований податок на доходи фізичних осіб в сумі 31 718, 50 грн.; порушення п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого донарахований єдиний внесок в сумі 66 822, 19 грн.; та порушення п. 1.2, 2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за № 40/10320.

Не погоджуючись з актом перевірки, позивач подав на нього заперечення (а.с. 36-40), які згідно відповіді від 19.01.2015 р. (а.с. 41-45) залишились без задоволення, а висновки акту перевірки без змін.

На підставі висновків акту № 11/18-19-17-01//1 від 06.01.2015 р. ДПІ у м. Сумах 22 січня 2015 р. були прийняті: податкове повідомлення-рішення № /3891 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 39 648, 13 грн., з яких: 31 718, 50 грн. основний платіж, 7 929, 63 грн. штрафні (фінансові) санкції (а.с. 49); податкове повідомлення-рішення № /3894 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 55 336, 05 грн. (а.с. 50); рішення № /3893 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 7 567, 97 грн. (а.с. 51); а також вимога № /3892 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 66 822, 19 грн. (а.с. 52).

Отже, стверджуючи про обґрунтованість вказаних рішень, ДПІ у м. Сумах зазначає на неправомірному віднесенні до складу валових витрат за 2012 та 2013 рік витрат з придбання товарів, оплачених в 2013 та 2014 роках відповідно. Також, відповідач вказує на несвоєчасне оприбуткування коштів в сумі 11 067, 21 грн., що стало підставою для застосування штрафу в п'ятикратному розмірі.

Проте, надаючи правову оцінку обставинам справи, суд не може повністю погодитись з указаними доводами відповідача, з огляду на нижченаведене.

Згідно п. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, у відповідності до п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Так, на виконання п. 138.1 ст. 138 розділу ІІІ Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті та включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартістю реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, відповідно до пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, є витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

На виконання пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, до складу витрат не включаються витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Зі змісту вказаних норм суд робить висновок, що витрати, які прямо пов'язані з придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів.

В даному випадку матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що у 2012 та 2013 роках ФОП ОСОБА_4 придбавались тютюнові та інші вироби на умовах відстрочення платежу від 6 до 14 днів. Придбані товари були реалізовані позивачем третім особам в тому році, в якому були придбані, а оплата продавцям здійснена у 2013 та 2014 роках відповідно. Факт отримання і подальшої реалізації тютюнових та інших виробів саме у 2012 та 2013 роках відповідно, ДПІ у м. Сумах ні під час перевірки, ні під час судового розгляду справи, не заперечувався.

Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку, що ФОП ОСОБА_4 мала право включати до складу витрат 2012 та 2013 років витрати на придбання тютюнових та інших виробів, дохід від реалізації яких, врахований в тих же звітних періодах. При цьому, доводи відповідача про відсутність такого права з посиланням на пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, є необґрунтованими, оскільки, на переконання суду, за своїм змістом наведена норма передбачає як підставу для не включення до витрат лише випадок повної відсутності будь-яких первинних, розрахункових та інших документів, а тому і неможливість віднесення до складу витрат суб'єкта господарювання сум, непідтверджених будь-якими документами взагалі.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № /3891 від 22.01.2015 р. про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 39 648, 13 грн., рішення № /3893 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 7 567, 97 грн. та вимоги № /3892 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 66 822, 19 грн., в зв'язку з чим адміністративний позов в частині їх скасування підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог ФОП ОСОБА_4 в частині скасування податкового повідомлення-рішення № /3894 від 22.01.2015 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 55 336, 05 грн., суд зазначає насутпне.

Згідно ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі, при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, окрім іншого, проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; забезпечувати зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок протягом трьох років після їх закінчення та щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою визначається Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за № 40/10320.

Так, відповідно до п. 1.2 згаданого Положення книгою обліку є касова книга, книга обліку доходів і витрат, книга обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей або книга обліку розрахункових операцій.

Книга обліку розрахункових операцій (КОРО) - це прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Оприбуткуванням готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Пунктами 2.1, 2.2 Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні встановлено, що підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

На виконання п. 2.6 Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО.

Порядок реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок на час виникнення спірних правовідносин визначався Порядком реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженим Наказом Державної податкової адміністрації № 614 від 01.12.2000 р., зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 р. за № 106/5297.

У відповідності до п. 7.1, 7.5 зазначеного Порядку суб'єкт господарювання повинен забезпечити використання книги ОРО у тій господарській одиниці чи з тим РРО, що були зазначені на титульній сторінці книги при її реєстрації.

Використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, зокрема передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО, підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО та щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків.

Зі змісту вказаних норм суд робить висновок, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО, усі отримані готівкові кошти повинні бути оприбутковані суб'єктом господарювання в день надходження у визначеному порядку, а саме: повинен бути здійснений облік отриманих готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО.

Тобто, своєчасним оприбуткуванням готівкових коштів для суб'єктів господарювання, які використовують РРО, є підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО та виконання записів про рух готівки та суми розрахунків в день отримання готівкових коштів.

В даному випадку матеріалами справи підтверджено, що 01 жовтня 2013 року позивачем були отримані готівкові кошти в сумі 11 067, 21 грн. За цей день був роздрукований фіскальний звітний чек на вказану суму, який підклеєний в зареєстровану належним чином Книгу обліку розрахункових операцій 02 жовтня 2013 року. Також, 02 жовтня 2013 року виконаний запис про рух готівки на вказану суму (а.с. 129-134).

Отже, за наведених обставин, суд доходить висновку, що ФОП ОСОБА_4 отримані 01 жовтня 2013 року грошові кошти в сумі 11 067, 21 грн. фактично були оприбутковані 02 жовтня 2013 року, тобто, не в день надходження, а тому - несвоєчасно.

Відповідальність за порушення норм з регулювання обігу готівки встановлена Указом Президента України № 436/95 від 12.06.1995 р. «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки». Так, п. 1 згаданого Указу визначено, що за неоприбуткування, в тому числі і неповне чи несвоєчасне оприбуткування готівки, застосовується штраф у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої (несвоєчасно оприбуткованої) суми.

Посилання позивача на врахування згаданої суми грошових коштів у книзі обліку доходів і витрат та сплату з цієї суми усіх податків та зборів, не спростовує факту несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів (здійснення їх обліку у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО в день надходження коштів) та не звільняє ФОП ОСОБА_4 від встановленої відповідальності за порушення норм з регулювання обігу готівки.

Також, суд не може прийняти до уваги і посилання позивача на роз'яснення Національного банку України, надані в листі № 11-117/982-3354 від 09.03.2011 р., оскільки вказаний лист не є нормативно-правовим актом, і згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути застосований при вирішенні справи. Крім того, зі змісту вказаного листа (а.с. 126-128) незрозуміло яким чином було поставлене питання, на яке надавав відповідь Національний банк України, і чи стосується воно обставин, які встановлені у даній справі.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № /3894 від 22.01.2015 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 55 336, 05 грн. відповідає вимогам ч. 3. ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з чим, адміністративний позов в частині його скасування не підлягає задоволенню.

Також, суд вважає такою, що не підлягає задоволенню і вимога ФОП ОСОБА_4 про визнання дій ДПІ у м. Сумах протиправними, оскільки ні в адміністративному позові, ні в поясненнях, наданих в судовому засіданні, позивач не зазначив, які саме дії відповідача він вважає протиправними, чим це обґрунтовується та якими доказами підтверджується. Пропозиція суду надати з цього приводу письмові пояснення та уточнення до позову, була проігнорована.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 2 відсотків від суми майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а також беручи до уваги сплату позивачем під час подання адміністративного позову 338, 74 грн., з ФОП ОСОБА_4 підлягає стягненню сума судового збору пропорційна до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 779, 13 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання дій протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 22.01.2015 року № /3891 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 39 648, 13 грн.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 22.01.2015 р. № /3893 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску в розмірі 7 567, 97 грн.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 22.01.2015 р. № /3892 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 66 822, 19 грн.

В задоволенні позовних вимог про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № /3894 від 22.01.2015 р. - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 779, 13 (сімсот сімдесят дев'ять) грн. 13 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) С.В. Воловик

З оригіналом згідно

Суддя С.В. Воловик

повний текст постанови складений 16.03.2015 р.