Справа № 803/2381/14
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Справа № 876/720/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

ПАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» звернулося в суд з адміністративним позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області від 10 листопада 2014 року № НОМЕР_1.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Луцька обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Волинській області оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не забезпечив своєчасної сплати самостійно визначеного податкового зобов'язання протягом граничного терміну сплати, передбаченого Податковим кодексом України, в результаті чого на нього накладено штраф у розмірі 17 162,40 грн.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

23.10.2014 року Луцькою ОДПІ проведено перевірку дотримання граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання ПрАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій», про що складено акт від 23.10.2014 року № 8492/15-02/03113130.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а саме: незабезпечення своєчасної сплати узгодженого податкового зобов'язання протягом граничного терміну по податку на прибуток приватних підприємств у сумі 84 222,00 грн. по строку 11.03.2014 року фактичного сплаченого 01.08.2014 року, у сумі 1 590,00 грн. по строку 11.03.2014 року фактично сплачено 04.08.2014 року.

На підставі акту перевірки акт від 23.10.2014 року № 8492/15-02/03113130 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.11.2014 року № НОМЕР_1, яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20 відсотків по податку на прибуток приватних підприємств у сумі 17 162,40 грн.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач з березня 2013 року по лютий 2014 року щомісячно та своєчасно здійснював сплату авансованих внесків з податку на прибуток, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: від 18.03.2013 року № 1774 на суму 6306,00 грн., призначення платежу - авансований платіж податку на прибуток за березень 2013 року; від 18.04.2013 року № 2414 на суму 7151,00 грн., призначення платежу - авансований платіж податку на прибуток за квітень 2013 року; від 24.05.2013 року № 3269 на суму 7151,00 грн., призначення платежу - авансований платіж податку на прибуток за травень 2013 року; від 20.06.2013 року № 3806 на суму 7151,00 грн., призначення платежу - авансований платіж податку на прибуток за червень 2013 року; від 12.07.2013 року № 4237 на суму 7151,00 грн., призначення платежу - авансований платіж податку на прибуток за липень 2013 року; від 23.08.2013 року № 5270 на суму 7151,00 грн., призначення платежу - авансований платіж податку на прибуток за серпень 2013 року; від 26.09.2013 року № 5942 на суму 7151,00 грн., призначення платежу - авансований платіж податку на прибуток за вересень 2013 року; від 25.10.2013 року № 6583 на суму 7151,00 грн., призначення платежу - авансований платіж податку на прибуток за жовтень 2013 року; від 21.11.2013 року № 7073 на суму 7151,00 грн., призначення платежу - авансований платіж податку на прибуток за листопад 2013 року; від 24.12.2013 року № 7875 на суму 17151,00 грн., призначення платежу - авансований платіж податку на прибуток за грудень 2013 року; від 27.01.2014 року № 577 на суму 17151,00 грн., призначення платежу - авансований платіж податку на прибуток за січень 2014 року; від 18.02.2014 року № 1029 на суму 19901,00 грн., призначення платежу - авансований платіж податку на прибуток за лютий 2014 року. Крім того, позивач сплатив податок на прибуток за 2013 рік у сумі 144 696,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03.02.2014 року № 609.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін, 19.02.2014 року ПрАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» подало податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2013 рік № НОМЕР_2 в електронному вигляді Луцькій ОДП відповідно до договору про визнання електронних документів від 15.01.2014 року № 19.

Відповідач як у своїй позиції в суді першої інстанції так і в мотивах апеляційної скарги покликається на те, що уточнююча декларація з податку на прибуток підприємств за 2013 рік від 05.03.2014 року № НОМЕР_3 була прийнята Луцькою ОДПІ без додатків, оскільки у файлі декларації було відсутнє посилання на них.

Кодегією суддів встановлено, що 05.03.2014 року ПрАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» подало Луцькій ОДПІ уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2013 рік № НОМЕР_3, в якій зменшило нараховану суму податку на прибуток за рахунок сплаченого авансованого внеску відповідно до 57.1 статті 57 та абзацу 2 пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ податкового кодексу України у сумі 84 222 грн., та яка була прийнята контролюючим органом, що підтверджується квитанцією віл 05.03.2014 року № 2.

18.03.2014 року позивач в електронному вигляді надіслав повторно Луцькій ОДПІ уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2013 рік № НОМЕР_4 з додатками, пакет документів якої було прийнято контролюючим органом, що підтверджується квитанцією від 19.03.2014 року № 2.

Відповідно до пункту 49.15 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Пунктами 48.3 і 48.4 статті 48 Податкового кодексу України визначено обов'язкові реквізити, які повинна містити податкова декларація.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом (пункт 49.9 статті 49 Податкового кодексу України).

Згідно підпункту 49.9.1 пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою.

Пунктом 1 розділу І Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року N 233 (далі - Інструкція). передбачено, що квитанція про приймання податкового документа в електронному вигляді (далі - друга квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт та час приймання (неприймання) податкового документа в електронному вигляді у базу даних органів ДПС.

Відповідно до підпункту 7.5 пункту 7 розділу ІІІ Інструкції підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Згідно з підпунктом 7.6 пункту 7 розділу ІІІ Інструкції якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

З квитанцій від 05.03.2014 року № 2 та від 19.03.2014 року № 2 вбачається, що уточнюючі декларації з податку на прибуток за 2013 рік від 05.03.2014 року № НОМЕР_3 та від 18.03.2014 року № НОМЕР_4 відповідачем були прийняті, ніяких інших квитанцій про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин позивачу не було надіслано.

З картки особового рахунку ПрАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» по податку на прибуток приватних підприємств за 2014 рік вбачається, що лише 01.08.2014 року Луцькою ОДПІ зменшено плату самостійно узгодженого податкового зобов'язання у сумі 84 222,00 грн. відповідно до декларації з податку на прибуток підприємств від 01.08.2014 року № НОМЕР_5, хоча у підприємства були наявні квитанції про прийняття уточнюючих декларацій ще у березні 2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що під час розгляду справи судом не знайшли підтвердження факти порушення позивачем вимог податкового законодавства, оскільки ним було сформовано, задекларовано та сплачено податкове зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств своєчасно, про що свідчать відповідні уточнюючі декларації, квитанції про їх прийняття та платіжні доручення про сплату авансових внесків.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,199,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі № 803/2381/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

ОСОБА_1