Справа № 604/106/15-а
Суддя: Могачевська В. Й.
Дата ухвалення: 2015-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2015 року Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді Могачевської В.Й.

за участі секретаря судового засідання Реєнт Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Підволочиськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Підволочиському районі Тернопільської області про зобов'язання проведення нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Управління пенсійного фонду України у Підволочиському районі посилаючись на те, що вона в розумінні ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» являється пенсіонером та має статус "Дитина війни".

Згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" їй повинна доплачуватися соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Однак Пенсійний Фонд не виплачує їй вказане підвищення по невідомих їй причинах, чим порушує законодавство та її права.

З огляду на вказане, позивачка вважає, що відповідач неправомірно не нарахував та не виплачував підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообо'язкове державне пенсійне страхування».

Посилаючись на ст. 6,17,18,19, 104-108 КАС України, ст. ст. 3,6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" позивачка просить зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Підволочиському районі Тернопільської області провести нарахування та виплатити їй підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, але подала заяву в якій просить справу розглянути за її відсутності у зв'язку з перестарілим віком, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача також подала заяву в якій просить справу вирішити у її відсутності, в задоволенні позовних вимог відмовити з мотивів наведених в запереченні на позовну заяву.

В запереченнях на позовну заяву представник відповідача вказує, що позов не підлягає до задоволення, оскільки ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» № 2195-1У, є дійсно такою, що діє відповідно до рішення Конституційного Суду України № 6 - рп/2007 від 09.07. 2007 року. Разом з тим у ст. 6 цього Закону передбачено, що підвищення складає 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, проте, розмір мінімальної пенсії за віком з якого потрібно обчислювати підвищення в даному Законі не передбачено, а використання поняття визначеного у ч. 1 ст. 28 Закону України № 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, на яке посилається позивач є неправомірним, оскільки у ч. 3 цієї статті сказано, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, застосовується виключно для визначення розміру пенсій призначених згідно із цим Законом. Інакше кажучи, ч. 1 ст. 28 Закону України № 1058 « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для визначення розміру підвищення дітям війни, що передбачено у ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни » № 2195 - 1У застосовуватись не може.

Крім того посилається на те, що Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10. 2007 року № 1261.

Відповідно до п. 15 Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління і забезпечує ефективне використання коштів , що перебувають у його управлінні.

Враховуючи те, що ЗУ № 2195 передбачено, що фінансування виплат проводиться із державного бюджету України, а не із бюджету Пенсійного фонду України, нарахування та виплата даного виду соціальної допомоги суперечить законодавству України, зокрема, ст.ст. 6, 19 Конституції України та п. 15 Положення № 1261 від 24 жовтня 2007 року.

Крім того, зі змісту ст. 6 Закону № 1295 « Про соціальний захист дітей війни» не вбачається, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку здійснюється призначення та перерахунок підвищення дітям війни, а відтак відсутні підстави щодо вимоги позивачки про зобов'язання відповідача проведення нарахування та підвищення пенсії, а тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи позиції сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» до дітей війни віднесені особи, які є громадянами України та яким на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 відноситься до категорії дітей війни, що підтверджується посвідченням № 693 від 24.12.2005 року Всеукраїнської громадської організації « Захист дітей війни» виданим на ім'я позивачки та довідкою № 121 від 22 січня 2015 року Управління ПФУ в Підволочиському районі Тернопільської області з якої видно, що позивачці в 2014 році проводиться доплата до пенсії як дитині війни в розмірі в розмірі 66.43 грн.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Закон України « Про соціальний захист дітей війни» установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

За ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції від 28 грудня 2007 року на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України») дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані неконституційними, серед іншого, і положення підпункту 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими було змінено редакцію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Внаслідок цього рішенням Конституційного Суду України була відновлена редакція ст. 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» в первинній редакції від 1 січня 2006 року, за якою дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % від мінімальної пенсії за віком.

Чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року, іншого нормативно - правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір немає.

Ст. 7 Закону України « Паро соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не було визначено жодних обмежень щодо виплат підвищення до пенсії « дітям війни» та не внесено змін до Закону № 2195, тому з 16 січня 2014 року ( дня набрання чинності ЗУ « Про державний бюджет») діють положення ст. 6 Закону України № 2195, відповідно до якого дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Проте згідно Закону України від 31 липня 2014 року № 1622- У11 « Про внесення змін до Закону України « Про державний бюджет України на 2014 рік"( далі Закон № 1622) норми і положення статей 5 та 6 Закону № 2195 застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Зазначені норми набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону № 1622, а саме з 03 серпня 2014 року .

Враховуючи викладене посилання представника відповідача на рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року є безпідставними, бо Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" не було надано повноважень Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок застосування положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету на 2014 рік.

Згідно з п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» було встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і « Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 7 % прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

На підставі викладеного при визначенні розміру доплати до пенсії дитині війни слід керуватися розміром надбавки, визначеним у ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», внаслідок чого розмір пенсії позивачу з 1 січня 2014 року повинен підвищуватись на 30% від мінімальної пенсії за віком.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою мінімальна пенсія за віком дорівнює розміру, визначеному законом, прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

За ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується, крім іншого, для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» було встановлено на 2014 рік прожитковий мінімум в розрахунку на місяць на особу, що втратила працездатність: з 1 січня - 949 грн; з 01липня -974 грн та з 01 жовтня 1014 грн.

Як встановлено судом в 2014 році виплата позивачці підвищення до пенсії здійснювалася органами Пенсійного фонду України в розмірі 66.43 грн, встановленому п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року « Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», тобто, на підставі підзаконного нормативно-правового акту, який суперечить вимогам Закону України « Про соціальний захист дітей війни» , що у відповідності до конституційних положень про пріоритетність законів має вищу юридичну силу, оскільки підзаконні нормативні акти повинні прийматися виключно на підставі закону, у відповідності до нього та для його виконання.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань не може бути прийнята судом до уваги як підстава для відмови у частковому задоволенні позовних вимог позивачки, оскільки в даному випадку мають місце порушення прав позивачки, які підлягають поновленню шляхом зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Підволочиському районі Тернопільської області провести нарахування та виплату позивачці передбаченого ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» від 18.11. 2014 року № 2195 -1У підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком , з урахуванням положень ч. 2 ст. 99 КАС України, тобто в межах шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права, тобто за період з 22 липня 2014 року по 03 серпня 2014 року .

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

У відповідності до ч.1 ст. 256 КАС України постанова суду підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 2-15, 17-18, 69-71, 79, 86, 87, 122, 143, 158, 162,163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ст..ст. 22.64, ч.2 ст. 152 Конституції України, ст..ст. 1.6,7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-1У( із змінами та доповненнями ), ст.. 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.7.2003 року № 1058-1У, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Підволочиському районі Тернопільської області про зобов'язання проведення нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Підволочиському районі Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительці села Полупанівка Підволочиського району Тернопільської області підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 22 липня 2014 року по 03 серпня 2014 року включно, з відрахуванням фактично проведених виплат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Зобов'язати орган Державної казначейської служби України стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 73,08 грн. ( сімдесят три гривні 08 копійок ), шляхом їх безспірного списання із рахунку суб'єкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України у Підволочиському районі.

Постанова суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на ї оскарження.

Постанову суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного адміністративного суду Львівської області через Підволочиський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя :