Справа № 822/1012/13-а
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2013-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1012/13-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2013 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБлонського В.К.,
при секретарі Варченко В.В. ,
за участі: представника позивача представника відповідачаЛевіна В.Б., Чепурченка Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом закритого акціонерного товариства "Електро" м. Львів до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 666 від 02.11.2012 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним (протиправним) та скасувати податкову вимогу відповідача № 666 від 02.11.2012 року, якою визначено суму податкового зобов'язання ЗАТ «Електро» по земельному податку з юридичних осіб в розмірі 5385,88 грн.

Свій позов позивач мотивує тим, що позивач користувався земельною ділянкою площею 4,05 га по вул. Тернопільській, 9 у м. Хмельницькому для обслуговування виробничої бази на підставі державного акту на право постійного користування землею.

За договорами купівлі-продажу від 21.10.2011 року та від 22.02.2012 року виробнича база продана ТОВ «Юкант Трейд».

Згідно пункту е статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Оскільки право користування земельною ділянкою перейшло до іншої юридичної особи, відповідно до такої особи і перейшов обов'язок по сплаті земельного податку за користування земельною ділянкою.

Таким чином обов'язок позивача по сплаті земельного податку за користування земельною ділянкою припинився з моменту переходу права власності на нерухоме майно до нового власника.

Але незважаючи на перехід права користування земельною ділянкою до іншої юридичної особи, відповідач надіслав позивачу податкову вимогу про сплату податкового зобов'язання із земельного податку в сумі 5385,88 грн.

За таких обставин податкову вимогу необхідно визнати протиправною та скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, пояснивши суду, що відповідач надіслав позивачу податкову вимогу про сплату податкового зобов'язання із плати за землю в сумі 5385,88 грн., за користування земельною ділянкою площею 4,05 га по вул. Тернопільській, 9 у м. Хмельницькому для обслуговування виробничої бази на підставі державного акту на право постійного користування землею.

За договорами купівлі-продажу від 21.10.2011 року та від 22.02.2012 року виробнича база продана ТОВ «Юкант Трейд».

Згідно пункту «е» статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Оскільки право користування земельною ділянкою перейшло до іншої юридичної особи, відповідно до такої особи і перейшов обов'язок по сплаті земельного податку за користування земельною ділянкою.

Таким чином обов'язок позивача по сплаті плати за землю за користування земельною ділянкою припинився з моменту переходу права власності на нерухоме майно до нового власника.

За таких обставин податкову вимогу необхідно визнати протиправною та скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши суду, що податкова вимога про сплату земельного податку в сумі 5385,88 грн., сформована та надіслана позивачу правомірно, оскільки позивач користується земельною ділянкою площею 4,05 га по вул. Тернопільській, 9 у м. Хмельницькому для обслуговування виробничої бази, тому зобов'язаний сплачувати плату за землю.

Враховуючи викладене у задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (пункт 1.1 статті 1).

В судовому засіданні встановлено, що позивач 16.10.1992 року зареєстрований виконавчим комітетом Львівської міської ради Хмельницької області як юридична особа, та відповідно до статтей 15, 16 Податкового кодексу України є платником податків, зборів і зобов'язаний стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків та зборів, повинна справлятися в установленому цим Кодексом порядку, та згідно пункту 6.3 статті 6 цього ж Кодексу входить в податкову систему України.

Як зазначено вище, одними із обов'язків позивача як платника податків є ведення в установленому порядку обліку доходів і витрат, складення звітності, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подання до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітності та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Податкова декларація, розрахунок це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. (пункт 46.1 статті 46 Податкового кодексу України).

Згідно пунктів 49.1, 49.2 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Статтею 33 Податкового кодексу України визначено, що податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.

Податковий період може складатися з кількох звітних періодів.

Базовий податковий (звітний) період-період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку.

Відповідно до підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269, підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України платниками податку за землю є в тому числі і землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців), (стаття 285 Податкового кодексу України).

В зв'язку з тим, що позивач був постійним користувачем землі в розмірі 4,05 га по вул. Тернопільській, 9 у м. Хмельницькому, отриману під виробничу базу, відповідно така земельна ділянка є об'єктом оподаткування, а сам позивач платником плати за землю.

Право користування позивача землею підтверджується державним актом на право користування землею серія I-ХМ № 002025, виданого Хмельницькою міською радою, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею серія ХМ № 490 від 26.03.1997 року, копія якого додана до матеріалів справи.

Як визначено пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно пунктів 286.1, 286.2 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Позивач подав до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № на 2012 рік, в якій визначив своє податкове зобов'язання по платі за землю у загальній сумі 157303,32 грн., в тому числі помісячно сума плати за землю становить 13108,62 грн.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов'язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Позивач до жовтня 2012 року належним чином виконував свій обов'язок по своєчасній сплаті визначеного податкового зобов'язання по платі за землю, тобто також і в період коли втратив право постійного користування земельною ділянкою.

Як встановлено судом із пояснень представника відповідача, в жовтні 2012 року у позивача виникла недоїмка по платі за землю в сумі 5385,88 грн.

Такі пояснення представника відповідача об'єктивно підтверджуються зворотнім боком облікової картки платника земельного податку-закритого акціонерного товариства «Електро» за 2012 рік.

Податковим боргом відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Оскільки узгоджене податкове зобов'язання в сумі 5385,88 грн., не сплачене позивачем у визначені Податковим кодексом України строки, таке податкове зобов'язання набуло статусу податкового боргу.

Відповідно до пунктів 59.1, 59.4, 59.5 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Так як позиція державної податкової інспекції у м. Хмельницькому полягає у тому, що у позивача виник податковий борг, нею надіслано позивачу податкову вимогу № 666 від 02 листопада 2012 року про сплату податкового боргу по платі за землю в сумі 5385,88 грн.

Суд вважає податкову вимогу державного податкового органу такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, враховуючи наступне.

Із пояснень представника позивача та матеріалів справи встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу № № 3331, 3336, 3341, 3346, 3351, 3356, 3361, 3366 від 21 жовтня 2011 року, та № № 382, 383, 384, 385, 386, 387, 388, 389 від 22 лютого 2012 року закрите акціонерне товариство «Електро» продало, а товариство з обмеженою відповідальністю «Юкант Трейд» купило виробничу базу по вул. Тернопільській 9 у м. Хмельницькому.

Представником позивача надані суду оригінали та їх копії витягів про державну реєстрацію прав від 19.03.2012 року № 33512146, № 33509975, 33519488, 33512890, 33511019, 33518808, 33515388, 33508561.

Із змісту вказаних витягів вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Юкант Трейд» зареєструвало своє право власності на виробничу базу куплену у позивача 19.03.2012 року.

Згідно із частинами 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою відповідно до пункту «е» статті 141 Земельного кодексу України є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Аналізуючи вказані норми Земельного кодексу України, встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що позивач, продавши виробничу базу, яка розташована на земельній ділянці по вул. Тернопільській 9 у м. Хмельницькому, надану позивачу в постійне користування для обслуговування виробничої бази, втратив право користування зазначеною земельною ділянкою, а покупець виробничої бази-товариство з обмеженою відповідальністю «Юкант Трейд» набуло право користування земельною ділянкою.

Державний податковий орган повинен отримати інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також за своїм запитом за місцезнаходженням земельної ділянки.

Земельним кодексом України, а також жодним іншим нормативно-правовим актом, які регулюють земельні правовідносини не встановлена правова процесуальна процедура припинення права користування земельною ділянкою підприємством яке мало право постійного користування землею, у разі набуття права власності на об'єкти нерухомості які розташовані на такій земельній ділянці іншою особою-набувачем.

Натомість Земельним кодексом України регулюється питання набуття права користування землею.

Так відповідно до статті 125 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Суд не встановлював чи покупець виробничої бази-товариство з обмеженою відповідальністю «Юкант Трейд» набуло право постійного користування земельною ділянкою по вул. Тернопільській 9 у м. Хмельницькому, оскільки від таких дій власника нерухомості не залежить обов'язок позивача на припинення права користування земельною ділянкою, встановлений Земельним кодексом України.

Позивач згідно чинного законодавства не несе обов'язок повідомляти державний податковий орган про свою втрату права користування земельною ділянкою в зв'язку із продажем виробничої бази, розташованій на цій земельній ділянці.

Як зазначено вище у мотивувальній частині постанови суду, відповідно до підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269, підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України платниками податку є в тому числі і землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

В зв'язку з тим, що позивач втратив право користування земельною ділянкою по вул. Тернопільській 9 у м. Хмельницькому з 19.03.2012 року, тобто з дати державної реєстрації права власності на виробничу базу за цією ж адресою товариством з обмеженою відповідальністю «Юкант Трейд», відповідно позивач перестав бути платником плати за землю по об'єкту оподаткування-земельній ділянці по вул. Тернопільській 9 у м. Хмельницькому.

Відповідно до пунктів 287.1, 287.6 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За загальними підставами сплати плати за землю, згідно абзацу 2 пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

Так як позивач втратив право користування земельною ділянкою по вул. Тернопільській 9 у м. Хмельницькому з 19.03.2012 року, починаючи з 01.04.2012 року він також втратив обов'язок по сплаті плати за землю за цією адресою.

Із пояснень представника позивача та матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив плату за землю і за фактичний період перебування землі у користуванні позивача у поточному році, а також повністю сплатив податок по жовтень 2012 року включно, тобто частково і за той період коли вже втратив право користування землею.

Враховуючи наведене, суд при вирішенні спору не бере до уваги пояснення представника відповідача при вирішенні спору.

Аналізуючи все в сукупності, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та повністю доведений у судовому засіданні, тому його необхідно задовольнити, і податкову вимогу державної податкової інспекції у м. Хмельницькому № 666 від 02.11.2012 року визнати протиправною та скасувати.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 9, 14, 15, 16, 44, 46, 49, 54, 59, 269, 270, 285, 286, 287 ПК України, ст. ст. 120, 125, 141 Земельного кодексу України, ст.ст. 9, 11, 86, 159 - 163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу державної податкової інспекції у м. Хмельницькому № 666 від 02.11.2012 року про сплату закритим акціонерним товариством «Електро» м. Львів податкового боргу з плати за землю в сумі 5385,88 грн., (п'ять тисяч триста вісімдесят п'ять гривень вісімдесят вісім копійок).

В повному постанова суду буде виготовлена 22.03.2013 року.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 22 березня 2013 року

Суддя/підпис/В.К. Блонський
"Згідно з оригіналом" Суддя В.К. Блонський