Справа № 807/979/14
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 р. Справа № 876/40/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Чопської митниці Міндоходів на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.11.2014 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Чопської митниці Міндоходів про скасування наказу та поновлення на роботі,-

встановив:

31.03.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - Чопської митниці Міндоходів про скасування наказу Чопської митниці Міндоходів від 03 березня 2014 року № 134-о "Про звільнення ОСОБА_1" та поновити його на роботі в Чопській митниці Міндоходів на посаді начальника сектору митного оформлення № 2 митного поста "Чоп-залізничний" Чопської митниці з 03 березня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно оскаржуваного наказу Чопської митниці від 03 березня 2014 року № 134-о, позивача звільнено із займаної посади у зв'язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. ОСОБА_1 вважає, що наказ про його звільнення винесено незаконно та таким порушено законні права позивача, оскільки не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі через наявність двох малолітніх дітей та тривалий, безперервний стаж роботи в митних органах, а відтак, зазначений наказ необхідно визнати протиправним та скасувати.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.11.2014 р., із урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.12.2014 року, позов ОСОБА_1 до Чопської митниці Міндоходів про скасування наказу та поновлення на роботі - задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Чопської митниці Міндоходів "Про звільнення ОСОБА_1" від 3 березня 2014 року № 134-о.

Зобов'язано Чопську митницю Міндоходів поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді начальника сектору митного оформлення № 3 відділу митного оформлення № 2 митного поста "Чоп-залізничний" Чопської митниці з 3 березня 2014 року.

Постанову в частині поновлення на посаді звернено до негайного виконання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність звільнення ОСОБА_1 зі служби в митних органах за п. 1 ст. 40 КЗпП України та, відповідно, правомірність оскарженого наказу Чопської митниці Міндоходів від 03.03.2014 року за № 134-о, відтак вимоги позову щодо його скасування та поновлення на займаній на час звільнення посаді відповідають вимогам закону та обставинам справи, що підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим позов підлягає до задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Чопська митниця Міндоходів зазначає, що Указом Президента України "Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" від 24.12.2012 року № 726/2012, утворено Міністерство доходів і зборів України, реорганізувавши Державну митну службу України та Державну податкову службу України. Реорганізація Чопської митниці Держмитслужби супроводжувалась скороченням штатної чисельності. 21.06.2013 року позивача було попереджено про можливе звільнення, у відповідності до ст. 49 КЗпП України, при цьому, враховуючи продуктивність праці, кваліфікацію та освітньо-кваліфікаційний рівень, позивача було попереджено про відсутність вакантних посад, які було б можливо йому запропонувати для подальшого працевлаштування.

Крім того, апелянт вказує, що трудові відносини із позивачем згідно оскаржуваного наказу були припинені саме за клопотанням позивача та такий особисто виявив бажання припинити трудові правовідносини шляхом видання Наказу про звільнення у зв'язку із реорганізацією, скороченням чисельності та штату працівників, з метою отримання додаткових пільг (зокрема вихідної допомоги). В даному випадку апелянт посилається на постанову Вищого адміністративного суду України від 13.02.2014 року, якою скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.10.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2013 року, та в задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі - відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги апелянта слід відмовити, з наступних підстав.

Так, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.10.2012 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника сектору митного оформлення № 3 відділу митного оформлення № 2 митного поста "Чоп-залізничний" Чопської митниці та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2013 року дану постанову залишено без змін.

01.06.2013 року на виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.10.2012 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2013 року ДМС України видано наказ № 922-к, згідно якого позивача поновлено на займаній на час звільнення посаді з 28.05.2012 року.

Проте, постановою Вищого адміністративного суду України від 13.02.2014 року скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.10.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2013 року, та в задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі - відмовлено (а.с. 118-120).

Указом Президента України від 24.12.2012 року № 726/2012 "Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади", утворено Міністерство доходів і зборів України шляхом реорганізації Державної митної служби України та Державної податкової служби України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2013 року № 229 "Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів" утворено Чопську митницю Міндоходів як територіальний орган Міністерства доходів і зборів України та реорганізовано Чопську митницю Державної митної служби України шляхом приєднання до Чопської митниці Міндоходів. Територіальні органи Міністерства доходів і зборів є правонаступниками територіальних органів Державної податкової служби та Державної митної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови (п. 3 постанови).

Із матеріалів справи вбачається, що Попередженням про наступне вивільнення від 21.06.2013 року ОСОБА_1, у відповідності до ст. 49-2 КЗпП України - було персонально попереджено про майбутнє звільнення з посади (роботи) відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, у розділі "пропонується вакантна посада (або вчиняється запис про її відсутність) вказано про відсутність вакансії (а.с.64).

Наказом Чопської митниці Міндоходів від 03 березня 2014 року № 134-о, у зв'язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю, звільнено із займаної посади ОСОБА_1, начальника сектору митного оформлення № 3 відділу митного оформлення № 2 митного поста "Чоп-залізничний" Чопської митниці (а.с. 63).

ОСОБА_1 вважає такий наказ Чопської митниці Міндоходів незаконним, таким, що порушує його права та інтереси, а тому оскаржив його до суду та просить суд поновити його на займаній на час звільнення посаді.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному Наказу Чопської митниці Міндоходів від 03 березня 2014 року № 134-о, колегія суддів вважає такий Наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-XII (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного Наказу) регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу.

Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Відповідно до ст.1 Закону України № 3723-XII, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Зі змісту ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" вбачається, що підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто визначеними Кодексом законів про працю України, та спеціальними, передбаченими у цій нормі права.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного Наказу), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому звільнення з підстав зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

В контексті вищевикладених правових норм колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звільнений в зв'язку зі скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Статтею 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Із матеріалів справи слідує, що 21 червня 2013 року, керуючись положеннями ст. 49-2 КЗпП України, позивача було попереджено про можливе звільнення у зв'язку з реорганізацією Державної митної служби України, скорочення чисельності або штату працівників (а.с.64).

При цьому, згідно ч. 4 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно Штатного розпису Чопської митниці Міндоходів затвердженим 07 травня 2013 року, введеним в дію наказом Чопської митниці Міндоходів від 08 травня 2013 року № 1 "Про введення в дію тимчасової структури і штатного розпису Чопської митниці Міндоходів", ОСОБА_1 повідомлено про відсутність вакантних посад.

Проте, із наявного у матеріалах справи Списку вакантних посад в Чопській митниці Міндоходів станом на 03.03.2014 року, наявна 1 вакантна посада головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту "Чоп-залізничний" (а.с.151), однак, така не була запропонована ОСОБА_1 Крім того, суд бере до уваги, що згідно цього ж списку, станом на 03.03.2014 року у Чопській митниці були вакантними загалом 29 посад, однак жодна з яких не була запропонована позивачеві.

В контексті встановлених обставин справи, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на те, що позивачу не пропонувались вакантні посади у зв'язку з його низькою кваліфікацією, оскільки рівень кваліфікації підлягав визначенню за результатами тестування після попередження про наступне вивільнення.

Відповідно до п.1 Положення про проведення атестації державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 р. № 1922 (надалі - Положення) з метою підвищення ефективності діяльності державних службовців та відповідальності за доручену справу в державних органах один раз на три роки проводиться їх атестація, під час якої оцінюються результати роботи, ділові та професійні якості, виявлені працівниками при виконанні службових обов'язків, визначених типовими професійно-кваліфікаційними характеристиками посад і відображених у посадових інструкціях, що затверджуються керівниками державних органів відповідно до Закону України "Про державну службу" та інших нормативно-правових актів.

Згідно п. 11 Положення, на підставі всебічного аналізу виконання основних обов'язків, складності виконуваної роботи та її результативності, знання та користування державною мовою під час виконання службових обов'язків комісія приймає одне з таких рішень:

відповідає займаній посаді;

відповідає займаній посаді за умови виконання рекомендацій щодо підвищення кваліфікації з певного фахового напряму, набуття навичок роботи на комп'ютері тощо;

не відповідає займаній посаді.

Атестованими вважаються державні службовці, визнані комісією такими, що відповідають займаній посаді, або відповідають займаній посаді за певних умов.

Відповідно до абз.3 п.12 Положення, у разі прийняття рішення про невідповідність державного службовця займаній посаді комісія рекомендує керівникові перевести цього державного службовця за його згодою на іншу посаду, що відповідає його професійному рівню, або звільнити із займаної посади.

Як наслідок,суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що єдиним способом оцінки кваліфікації працівника є атестація.Тому, відповідачем не дотримано порядку звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, відтак оскаржуваний наказ підлягає скасуванню.

Слід врахувати, що відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Колегія суддів також бере до уваги п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" відповідно до якого, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

У зв'язку із вищенаведеним, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірність звільнення ОСОБА_1 зі служби в митних органах за п. 1 ст. 40 КЗпП України та, відповідно, правомірність оскаржуваного Наказу Чопської митниці Міндоходів від 03.03.2014 року за № 134-о.

Як наслідок, позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визнання протиправним та скасування наказу Чопської митниці Міндоходів "Про звільнення ОСОБА_1" від 3 березня 2014 року № 134-о та зобов'язання Чопську митницю Міндоходів поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді начальника сектору митного оформлення № 3 відділу митного оформлення № 2 митного поста "Чоп-залізничний" Чопської митниці з 3 березня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Чопської митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.11.2014 р. по справі № 807/979/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 17.03.2015 року.