Справа № 813/3006/14
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 р. Справа № 876/6952/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Кухтея Р.В. , Обрізка І.М.,

за участю секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень - рішень та рішення про застосування штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2014 року позов задоволено частково, а саме визнано протиправним та скасувано податкове повідомлення-рішення № від 24.03.2014 року в частині збільшення грошового зобов'язання на загальну суму 38330 грн., а в решті відмовлено.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області оскаржила зазначене рішення та просить скасувати постанову та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги аналогічно обґрунтуванням заперечень на позовні вимоги, зокрема, в основному зазначає, що позивачем порушено п. 198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України 02.12.2010 № 2755-VI, в результаті чого завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість в жовтні 2011 року на 30664 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, а також може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції та дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративний справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд апеляційної інстанції враховуючи вимоги ст. 195 КАС України переглядає рішення суду першої інстанції стосовно правомірності прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення від 24.03.2014 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 38330 грн., в тому числі за основним платежем на суму 30664 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 7660 грн.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 19.04.1999 року зареєстрований Пустомитівською районною державною адміністрацією як фізична особа - підприємець та є платником податку на додану вартість.

В період з 14.02.2012 року по 06.03.2014 року податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 та встановлено, зокрема що формування показників податкового кредиту за 2011 року здійснювалось на підставі податкової накладної, виписаної ТОВ «Алекс СО» від 22.10.2011 року. Також, відповідачем встановлено завищення розміру валових витрат, відображених в декларації про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_2 за 2011 рік на суму 183984 грн. Даючи оцінку правомірності віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ та формуванні валових витрат, відповідач врахував вимоги ст. 325 Цивільного кодексу України, в яких зазначено, що право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі - суб'єкту господарювання, що в свою чергу не дає можливості вважати майно (основні фонди), яке перебуває у приватній власності фізичної особи, основними фондами суб'єкта господарювання - фізичної особи.

На підставі акта перевірки від 14.03.2014 року ДПІ у Пустомитівському районі прийнято, зокрема податкове повідомлення-рішення від 24.03.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 35349 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 8837,25 грн.

Суд першої інстанції позов в частині збільшення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість задовольнив повністю з тих підстав, що висновки податкового органу про порушення позивачем п. 198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України 02.12.2010 № 2755-VI з приводу формування податкового кредиту за рахунок здійснення операцій з придбання транспортного засобу є безпідставним та в ході судового розгляду справи не знайшов свого підтвердження.

ТОВ «Алекс СО» (Продавець) та фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (Покупець) уклали договір купівлі - продажу автомобіля від 05.10.2011 року №11315, відповідно до умов якого Продавець продає, а Покупець купує автомобіль марки VW Caddy Kombi. Вартість автомобіля складає 183984 грн.

На виконання умов даного договору Продавець передав у власність Покупцю вказаний автомобіль відповідно до акту приймання-передачі від 10.10.2011 року.

ТОВ «Алекс СО» виписано позивачу податкову накладну №273 від 22.10.2011 року на суму 183984 грн, що відображено у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за жовтень 2011 року.

Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції; транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними, як за фізичними особами.

Відповідно до вказаного Порядку транспортний засіб зареєстровано фізичною особою ОСОБА_3.

Вказане кореспондується з нормами чинного законодавства, яке регламентує право власності фізичних осіб, уточнюючи його, та не обмежує можливості використовувати транспортні засоби у підприємницькій діяльності для реалізації прав власника.

Статтею 51 Цивільного кодексу України встановлено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не може зазначатися власником фізична особа - підприємець, оскільки чинним законодавством таке не передбачено.

Визначальним фактором для формування податкового кредиту фізичними особами - суб'єктами господарювання, зареєстрованими платниками ПДВ, при придбанні транспортних засобів, як і для платників ПДВ - юридичних осіб, є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявності належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

На підтвердження використання автомобіля марки VW Caddy Kombi в господарській діяльності позивачем надано: договори на виготовлення деталей, договори продажу, товарно-транспортні накладні, подорожні листи автомобіля, накладні, податкові накладні.

Також позивачем до матеріалів справи долучено наступні докази підтвердження відповідних витрат щодо придбаного автомобіля та відображення їх у бухгалтерському обліку: акт прийняття-передачі основних засобів від 27.10.2011 року, інвентарна картка 7990 типової форми № ОЗ-6, наказ №2610 про ввід в експлуатацію автомобіля марки Фольсваген Кадді Комбі від 27.10.2011 року, наказ №2710 про порядок використання автомобіля марки Фольсваген Кадді Комбі від 27.10.2011 року, оборотні відомості

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.4 статті 198 ПК України визначено, що якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Згідно з абзацом 1 пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що неможливість реєстрації транспортних засобів за фізичними особами - підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит по операціях з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені ст. 198 ПК України.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.03.2014 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 38330 грн., в тому числі за основним платежем на суму 30664 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 7660 грн.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2014 року у справі №813/3006/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : В.П. Сапіга

Судді: Р.В. Кухтей

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 17.03.2015р.