Справа № 200/22279/14-а
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/200/618/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська в складі судді Шевцової Т.В., при секретарі Южаковій В.А., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у м.Дніпропетроську ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у м.Дніпропетроську ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач послався на те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, та як безпосередній учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням загальнодержавного зразку серії НОМЕР_1 та вкладкою до нього НОМЕР_2, внаслідок участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивач отримав третьої групу інвалідності довічно, яка пов'язана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА №002622, та відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" він прирівнюється по статусу до інваліда війни, проте відповідачем було протиправно відмовлено йому у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Ухвалою від 15.12.2014 року було відкрито провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачу подати письмові заперечення проти позову в 10-ти денний строк з дня отримання копії ухвали.

В судове засідання позивачем подано заяву про розгляд адміністративної справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Від відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти позову, згідно яких встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення позивачу не можливе, оскільки ст.7 п.2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ не поширюється на осіб, які направлялися на виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до яких відноситься позивач, який згідно довідки МСЕК отримав захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, проти чого також не заперечив позивач.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається судом з наявних матеріалів справи, та жодними допустимими доказами по справі не було спростовано відповідачем, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, (посвідчення НОМЕР_3 с від 20.10.2014 року) та безпосереднім учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується вкладкою до посвідчення НОМЕР_2, внаслідок участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивач в 2014 році отримав третю групу інвалідності довічно, яка пов'язана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії від 01.04.2014 року №4952.

Листом заступника начальника відділу кадрів УВС МВС УРСР від 18.01.1989 року зазначено, що позивач ОСОБА_1 за наказами УВС Київського виконкому від 10.06.1988, 07.07.1988, 04.07.1988 приймав безпосередню участь у роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, які підлягають зарахуванню у вислугу років у пільговому врахуванню таких періодів: з 28.04.1988 року по 31.05.1988 року; з 01.06.1988 року по 30.06.1988 року; з 01.07.1988 року по 29.07.1988 року. Даний факт підтверджується маршрутним листом від 27.09.2005 року №20/310, карткою обліку дози радіоактивного випромінювання.

Листом відповідача від 03.11.2014 року №01-19/803-05 позивачу відмовлено у встановленні статусу інваліда війни з посиланням на п.2 ст.7 Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки в експертному висновку відносно позивача не зазначено про отримання захворювання внаслідок виконання службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (надалі за текстом - Закон) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до статті 7 вказаного Закону, до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до інвалідів війни, крім інших категорій громадян, належать також особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п.10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 (надалі за текстом - Положення № 302), посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про группу та причину інвалідності.

Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Відповідно пункту 2 зазначеного Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Інвалідам війни, згідно статті 7 Закону, видаються посвідчення з написом "Посвідчення інваліда війни-інвалід".

Абзацом 2 пункту 7 Положення № 302 встановлено, що "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Як також видно з наявних матеріалів справи, з метою реалізації свого права, позивач у листопаді 2014 року звернувся до відповідача із заявою про встановлення йому статусу та видачі посвідчення інваліда війни.

Позивачем підтверджена участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань цивільної оборони - довідкою відділу кадрів УВС МВС УРСР від 18.01.1989 року, маршрутним листом від 27.09.2005 року з печаткою відділу воєнно-мобілізаційної роботи та цивільної оборони УВС Київської області.

З даного приводу, суд не може взяти до уваги посилання відповідача на те, що чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ не поширюється на осіб, які направлялися на виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС органами управління у справах Цивільної оборони, створеними у складі підприємств, установ, організацій.

Відповідно до Постанови ЦК КПСС від 29.12.1987 року №1497-378 ЦК КПСС "Про умови оплати праці та пільги для робітників, зайнятих на експлуатації ЧАЕС та ліквідації наслідків аварії в зоні відселення", пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та з нагоди втрати годувальника їх сім'ям внаслідок зазначених причин призначаються в порядку та за нормами, встановленими чинним законодавством в разі поранення , контузії і каліцтва , отриманих при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків)

Так, у відповідності до вимог нормативно-правових документів з питань Цивільної оборони колишнього СРСР, які діяли на момент аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема - це накази заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 р. (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 р. (Настанова по організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), цивільна оборона та її формування створювались на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, а до їх складу в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, в тому числі: чоловіки віком від 16 до 60 років та жінки віком від 16 до 55 років.

На переконання суду, зазначені документи (надані позивачем до матеріалів справи), які у відповідності до вимог ч. 1 ст. 79 КАС України є письмовими доказами, у своїй сукупності у повній мірі підтверджують право позивача на статус інваліда війни та відповідне посвідчення.

При цьому відповідач, не заперечуючи самого факту участі позивача в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконані службових обов'язків, у листі-відповіді намагається самовільно звузити коло застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" .

Таким чином наявні матеріали справи (надані позивачем докази) свідчать про те, що позивач був залучений до складу формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та став інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Тому, за наявності документів, підтверджуючих право позивача на отримання статусу інваліда війни, дії Управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради, які виразилися у відмові надати такий статус і видати на ім'я позивача відповідне посвідчення, суд вважає протиправними.

Крім того, суд зазначає, що такого ж висновку з даного приводу дійшов Вищий адміністративний суд України в Ухвалі від 20.07.2011 р. по справі № К-36579/10.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів суду правомірності вчинених ним дій щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни, натомість позивач надав суду відповідні обґрунтування, що підтверджуються допустимими доказами щодо протиправності дій відповідача стосовно відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни.

Відповідно до ст.94 КАС України, п.20 ст.5 Закону України "Про судовий збір" судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у м.Дніпропетроську ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.В.Шевцова