Справа № 810/5256/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5256/14 Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський В.Р. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів на постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі за адміністративним позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства "Дослідне господарство "Борівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Борівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України" про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 20 642 грн. 31 коп. та пені у розмірі 867 грн. 30 коп.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державне підприємство «Борівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку у Київському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

Згідно Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу у ДП «Дослідне господарство «Борівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України у 2013 році становила 26 чоловік, таким чином норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становив - 1 робоче місце.

Зважаючи на те, що відповідачем не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, позивачем застосовано адміністративно-господарські санкції у розмірі 20 642 грн. 31 коп. та пеню у розмірі 867 грн. 30 коп.

У зв'язку з необхідністю стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання відповідачем нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 19 даного Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників обліковому складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів з урахуванням нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Частиною 5 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що виконанням нормативу робочих місць вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про зайнятість населення" від 01 березня 1991 року № 803-XII, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність.

В силу положень статті 19 Закону "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", грошові кошти, які просить стягнути позивач, є штрафними санкціями. За своєю правовою природою штрафні санкції застосовуються за порушення законодавства діями чи бездіяльністю, тобто за неналежне виконання обов'язку покладеного законом.

Згідно ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно абз.3 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

З аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку про наявність у роботодавця обов'язку виділяти та створювати робочі місця для інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, а також щодо повідомлення підприємствами, установами та організаціями уповноважених органів про наявність вакансій (форма 3-ПН), за наслідками розгляду яких компетентні органи направляють на підприємство для працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу у ДП «Дослідне господарство «Борівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України у 2013 році становила 26 чоловік, таким чином норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становив - 1 робоче місце.

Судом встановлено, що згідно звітів про наявність вакансій (Ф № 3-ПН) за 2013 рік, які щомісячно подавались до Фастівського міскарайонного центру зайнятості населення, Державне підприємство "Дослідне господарство "Борівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України" повідомляло центр зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Водночас, колегія суддів зазначає, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Згідно направлення Фастівського міськрайонного центру зайнятості на працевлаштування № 0001001 від 14 серпня 2013 року, до відповідача був направлений на вільне робоче місце ОСОБА_3, інвалід II групи з дитинства.

Так, 20 серпня 2013 року до Фастівського міськрайонного центру зайнятості відповідачем направлено звіт № 5-ПН про прийнятих працівників - ОСОБА_3 (наказ № 56-к від 15 серпня 2013 року).

З огляду на те, що Державним підприємством "Дослідне господарство "Борівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України" вжито належних заходів щодо надання державній службі зайнятості інформації необхідної для працевлаштування інваліда, та виконано обов'язок щодо створення робочого місця для інваліда а також працевлаштовано інваліда, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Київського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст ухвали виготовлено 03.03.2015 року.

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.