Справа № 2а-4194/10/0870
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2015р. м. Київ К/9991/33254/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2010 року

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2011 року

у справі № 2а-4194/10/0870

за позовом Приватного підприємства «ТЕР»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя

про визнання нечинним та протиправним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне підприємство «ТЕР» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 квітня 2010 року № /0, від 25 червня 2010 року № /1 (в редакції заяви про збільшення позовних вимог від 21 липня 2010 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2010 року позов був задоволений повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 16 квітня 2010 року № /0, від 25 червня 2010 року №/1. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПП «ТЕР» судові витрати у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2011 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя провела планову виїзну перевірку ПП «ТЕР» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2008 року по 31 грудня 2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2008 року по 31 грудня 2009 року, за результатами якої був складений акт № 727/23/30388823 від 29 березня 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема, вимоги підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», які полягали у тому, що ПП «ТЕР» завищило залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту за лютий 2009 року, на суму 229195,00 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 229195,00 грн., у тому числі по періодах: за січень 2009 року - 15780,00 грн., за лютий 2009 року - 17788,00 грн., за березень 2009 року - 16015,00 грн., за квітень 2009 року - 28961,00 грн., за травень 2009 року - 42252,00 грн., за червень 2009 року - 64560,00 грн., за липень 2009 року - 2155,00 грн., за серпень 2009 року - 1,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що ПП «ТЕР» неправомірно включило до податкового кредиту січня 2009 року податок на додану вартість, сплачений у складі вартості товару (авіаційного палива ТС-1), придбаного у ТОВ «Фірма «Оріон Ко» згідно договору поставки нафтопродуктів № 1 від 06 січня 2009 року, оскільки: позивачем до перевірки не були надані документи, які підтверджують факт відвантаження, отримання, транспортування та зберігання палива у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України та Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155; у позивача обліковується кредиторська заборгованість перед ТОВ «Фірма «Оріон Ко» за вказаною господарською операцією. Вказані обставини слугували підставою для висновку органу державної податкової служби про те, що фінансово-господарські операції між позивачем та ТОВ «Фірма «Оріон Ко» мають безтоварний характер та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а виписані зазначеним контрагентом первинні бухгалтерські документи не можуть бути прийняті до уваги як первинні бухгалтерські документи в розумінні Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

На вказаний акт перевірки позивачем були подані заперечення, за результатами розгляду яких висновки акту були визнані обґрунтованими, а заперечення підприємства - безпідставними.

16 квітня 2010 року ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ПП «ТЕР» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 281358,00 грн., у тому числі: 187572,00 грн. - за основним платежем, 93786,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарга була залишена без задоволення, а податковим органом було прийняте податкове повідомлення-рішення від 25 червня 2010 року № /1 на аналогічну суму податкових зобов'язань.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач правомірно за правилом першої події включив до податкового кредиту січня 2009 податок на додану вартість за господарською операцією з придбання у ТОВ «Фірма «Оріон Ко» товару (палива) на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, виданих належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість, з урахуванням того, що: продукція придбавались позивачем у вказаного товариства з метою використання у власній господарській діяльності, з огляду на види діяльності, які здійснює позивач; транспортування товару не здійснювалось, оскільки у відповідності до положень статті 4 договору поставки нафтопродуктів № 1 від 06 січня 2009 року після поставки товар зберігається у місці зберігання (склад на території ДП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя»); обставини щодо фактичної наявності товару (палива) у місці зберігання підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з абзацом 3 підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Абзацом 1 підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За визначенням, наведеним у пункті 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

В силу положень підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язує виникнення у платника податків права на включення сплачених ним у складі вартості придбаних товарів сум податку до складу податкового кредиту із фактичною поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, відповідно до умов статті 4 договору поставки нафтопродуктів № 1 від 09 січня 2009 року, укладеного між позивачем (покупцем) та ТОВ «Фірма «Оріон Ко» (продавцем), місцем поставки товару є місце його зберігання (склад) на території ДП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» (пункт 4.2 статті 4 договору); після поставки товар залишається у місці, вказаному у пункту 4.2 цього договору (пункту 4.3 статті 4 договору); рахунки-фактури на товар, видаткові та податкові накладні являються первинними бухгалтерськими документами, кожен із яких підтверджує факт поставки (передачі) товару продавцем покупцю (пункт 4.4 статті 4).

У справі, що розглядається, судами було встановлено, що реальність господарських операцій з придбання позивачем у ТОВ «Фірма «Оріон Ко» товару (авіаційного палива ТС-1) підтверджується: податковою та видатковою накладними, рахунком-фактурою (арк. справи 66-68). Паливо, придбане позивачем у ТОВ «Фірма «Оріон Ко», було передане позивачем на зберігання ТОВ «Югспецсервіс-2» (склад якого знаходиться на території ДП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя»), що підтверджується зведеним актом № 1 від 06 січня 2009 року, довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей, а також відомістю та журналом-ордером по рахунку № 281/1 «Товари на складі на відповідальному зберіганні за 2009 рік» (арк. справи 69, 89-90).

Крім іншого, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що товар (паливо) придбавалась позивачем у ТОВ «Фірма «Оріон Ко» з метою використання у власній господарській діяльності, з огляду на види діяльності, які здійснює позивач, зокрема: 51.51.0 - оптова торгівля паливом (арк. справи 64-65).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність оспорюваний податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя підлягає залишенню без задоволення, а постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2010 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна