Справа № 242/860/15-а
Суддя: Моцний О. С.
Дата ухвалення: 2015-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року Селидівський міський суд Донецької області, діючий як адміністративний, в складі: головуючого судді Моцного О.С., при секретарі Нарижній О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області до відділу Державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції про оскарження дій державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу ДВС Селидівського МУЮ, в якому вказав, що 04.03.2015 року Управління ПФУ в м. Селидове отримало постанову відділу ДВС про відкриття виконавчого провадження від 27.02.2015 р. по виконавчому листу Селидівського міського суду № 2-а/242/208/14 від 24.02.2015 року про зобов'язання Управління ПФУ в м. Селидове Донецької області провести перерахунок ОСОБА_1 з 01.09.2014 року у розмірі 80 відсотків середнього заробітку шахтаря, але не менше як три розмірі прожиткового мінімуму , встановленого для осіб , які втратили працездатність, відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», а саме 949,00 грн. з урахуванням раніше проведених виплат. Вважає дану постанову незаконною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства з наступних підстав:

Відповідно до Положення про пенсійний Фонд України, затвердженого Указом Президента України № 384/2011 від 06.04.2011 р., Пенсійний Фонд України є центральним органом виконавчої влади та входить до системи органів виконавчої влади.

Статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що якщо боржником є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їхні структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи, то виконання рішень покладається на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі.

Отже в даному випадку управління ПФУ в м. Селидове є саме органом виконавчої влади, тому виконавець Селидівського МУЮ не мав права та законних підстав для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження про зобов'язання управління ПФУ в м. Селидове здійснити певні дії, так як таке право, згідно підвідомчості виконавчих проваджень, надане саме підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Донецькій області.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець є представником влади і здійснює виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну службу, у порядку, передбаченому законом.

Виходячи з вищевикладеного вбачається, що державним виконавцем порушено ст. 21 ЗУ «Про виконавче провадження» стосовно підвідомчості виконавчих документів та незаконно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. У зв'язку з цим просив визнати дії державного виконавця Селидівського МУЮ Петренко О.С. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.02.2015 р. по виконавчому листу Селидівського міського суду № 2-а/242/208/14 від 24.02.2015 року про зобов'язання Управління ПФУ в м. Селидове Донецької області провести перерахунок ОСОБА_1 з 01.09.2014 року у розмірі 80 відсотків середнього заробітку шахтаря, але не менше як три розмірі прожиткового мінімуму , встановленого для осіб , які втратили працездатність, відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», а саме 949,00 грн. з урахуванням раніше проведених виплат. Також просив скасувати зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження.

Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача та зацікавлена особа в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про слухання справи у їх відсутності.

Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, а відсутність повноважних представників сторін, відповідно до ст. 128 КАС України, не перешкоджає вирішенню спору.

Судом встановлено, що Селидівським міським судом Донецької області прийнято постанову від 21.11.2014 року по справі № 242/3369/14-а, якою було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, визнано протиправними дії Управління ПФУ в м. Селидове та зобов'язано провести перерахунок ОСОБА_1 з 01.09.2014 року у розмірі 80 відсотків середнього заробітку шахтаря, але не менше як три розмірі прожиткового мінімуму , встановленого для осіб , які втратили працездатність, відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», а саме 949,00 грн. з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання зазначеної постанови Селидівським міським судом 24 лютого 2015 року видано виконавчий лист.

Постановою заступника начальника відділу ДВС Селидівського МУЮ Петренко О.С. відкрито виконавче провадження ВП № 46691918 за вказаним виконавчим листом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частинами 1 та 2 статті 11 Закону України визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 3 статті 11 того ж Закону визначено, що проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. у виконанню державною виконавчою службою підлягають такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець є про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 75 Закону України встановлено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 38 рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року по справі «Жовнер проти України» державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. Відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 13.07.2006 року по справі «Васильєв проти України» виконання рішення щодо боржника залишається обов'язком держави.

З огляду на вищенаведене, держава повинна виконувати взяті на себе зобов'язання та не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 20 вказаного закону дії державного виконавця відділу ДВС Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області щодо відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа є правомірними, тому позовні вимоги УПФУ в м. Селидове Донецької області задоволенню не підлягають.

Керуючись ст..ст.69-71, 86, 88, 158-159, 161-163, 167, 185-186 КАС України, ст.20,21 82 ЗУ «Про виконавче провадження» суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області до відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції про оскарження дій державного виконавця відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя