Справа № 813/6371/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 р. Справа № 876/6484/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Спільного українсько-канадського підприємства "Студія Лева" у формі ТОВ на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.05.2014 року у справі за позовом Спільного українсько-канадського підприємства ТОВ "Студія Лева" у формі ТзОВ до Львівської міської виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, директора Львівської виконавчої дирекції Львівського обласного відділення ФССзТВП ОСОБА_2, головного спеціаліста Львівської виконавчої дирекції Львівського обласного відділення ФССзТВП ОСОБА_3, головного спеціаліста Львівської виконавчої дирекції Львівського обласного відділення ФССзТВП Новічевської про визнання рішень та акту недійсними, зобов'язати виконати дії,

в с т а н о в и в :

Спільне українсько-канадське підприємство "Студія Лева" у формі ТОВ звернулося до адміністративного суду з позовом до Львівської міської виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - відповідач), директора Львівської МВД ЛОВ ФССзТВП ОСОБА_2, головного спеціаліста Львівської МВД ЛОВ ФССзТВП ОСОБА_3, головного спеціаліста Львівської МВД ЛОВ ФССзТВП ОСОБА_4, в якому з урахуванням заяви від 28.03.2014 року про зміну позовної вимоги № 2 просить суд: визнати рішення №1 від 02.07.2013р. за №751 з розгляду звернення позивача по оскарженню рішення №175 від 11.06.2013 року таким, що суперечить вимогам ст. 40 конституції України - недійсним; визнати рішення №175 від 11.06.2013 року таким, що суперечить вимогам ст. 40 Конституції України - недійсним та зобов'язати винести нове обґрунтоване рішення із зазначенням підстав, встановлених законом; визнати дії відповідачів щодо неприйняття до уваги пояснень, заперечень, правових аргументів, всупереч вимогам ст. 40 Конституції України нікчемними; зобов'язати відповідачів надати повні, достовірні та обґрунтовані відповіді з урахуванням всіх заперечень, прохань та аргументів, які містять відповідні звернення позивача, із зазначенням підстав, встановлених законом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачем 04.07.2013 року отримано Рішення №1 від 02.07.2013р. за №751 за результатами розгляду скарги позивача щодо перегляду Рішення відповідача №175 від 11.06.2013р. «Про повернення кошті Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності», прийнятого на підставі Акту перевірки №506 від 28.05.2013р. Вважає наведені Рішення №1 від 02.07.2013р. за №751 та Акт № 506 від 28.05.2013р. неповними, необґрунтованими та такими, що порушують конституційні права особи, оскільки у них відсутній повний виклад/зазначення правових аргументів позивача; не надано обґрунтувань та висновків (підтвердження або спростування) щодо письмово викладених заперечень, пояснень та правових аргументів позивача; відсутня відповідь на запит в порядку, встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації». Крім того вважає, що всупереч ст. 40 Конституції України, оскаржуване рішення не містить обґрунтованої відповіді на всі вказані у зверненні аргументи та запитання.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2014 року відмовлено в задоволенні позову з тих підстав, що факти, на які покликався позивач як на підставу своїх вимог, не знайшли підтвердження в матеріалах справи та в ході розгляду справи.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - Спільне українсько-канадське підприємство "Студія Лева" у формі ТзОВ подало апеляційну скаргу. Вважає, що суд при прийнятті оскаржуваної постанови порушив норми матеріального та процесуального права, невірно встановлено обставини, наведено невірні висновки у справі та зазначено недостовірну інформацію, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить скасувати постанову та задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, покликається, зокрема, на те, що обов'язок доказування покладено на відповідачів; оскаржуваною постановою прямо знехтувано конституційною; постановою суду стверджено відповідність Рішення-1 Інструкції № 29 22.12.2010р. «Про порядок проведення перевірок страхувальників» і не проаналізовано відповідності Рішення та Акту згаданій Інструкції; суд помилково зробив висновок, що Рішення від 02.07.13р. №1 повністю відповідає вимогам, встановленим Інструкцією № 29; вимогу суду надання аргументів, що не мають жодного стосунку до предмету позову вважає неправомірною; предмет та підстави оскаржень не мають між собою нічого спільного, отже, вважає, що постанову прийнято з врахуванням обставин/доказів, що жодним чином не стосуються предмету позову; постановою суду не прийнято до уваги закони України, що прямо регулюють предмет позову; крім того, у Зверненні не зауважено запиту на інформацію; судом відмовлено у застосуванні ЦКУ до оцінки дій відповідачів та не повністю зазначено і не застосовано норму Конституції - перевагу надано Інструкції; судом не розглянуто доказу з предмету позову - Акту перевірки та дій Відповідачів-3,4; постановою суду не зазначено факту, що позов не майновий та не врегульовано питання надміру сплаченого судового збору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено і як слідує з матеріалів справи, за результатами проведеної планової перевірки СП ТзОВ "Студія лева", головними спеціалістами Львівської міської виконавчої дирекції ЛОВ ФСС з ТВП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено акт від 28.05.2013 року № 506 «Про результати планової перевірки по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності».

На підставі акта від 28.05.2013 року № 506, наданого позивачем пояснення та довідки від 24.05.2013р., 11.06.2013 року, керуючись п.6 ч.1 ст.28. ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 № 2240-III (далі - Закон № 2240-ІІІ), директором Львівської міської виконавчої дирекції Львівського обласного відділення ФСС з ТВП ОСОБА_2 прийнято Рішення № 175 «Про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно з яким, підлягає поверненню до Фонду соціального страхування неправомірно витрачена сума коштів в розмірі 1035,63 грн. та штраф за неправомірно витрачену суму страхових коштів в розмірі 517,82 грн. Загальна сума фінансових санкцій склала 1553,45 грн.

Позивач отримав зазначене рішення 18.06.2013р. та скористався адміністративною процедурою його оскарження, у зв'язку з чим, подав скаргу (звернення) від 27.06.2013р. за №44 на рішення № 175 від 11.06.2013р. «Про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

У скарзі позивач просив скасувати Рішення №175 від 11.06.2013р. про повернення коштів та застосування фінансових санкцій, а також надати наступну інформації: чи може бути притягнуто до відповідальності (штрафу) особу (підприємство) за виконання чинного судового рішення?; що означає термін «державна гарантія»?; чи законодавство про соціальне страхування є частиною господарського законодавства?; чи розповсюджується дія норм Конституції України на діяльність органів виконавчої дирекції ФСС з ТВП?; що означає: надати повну та обґрунтовану відповідь?; чи підлягає виконанню службовими особами виконавчої дирекції Ухвала Галицького районного суду м. Львова від 02.02.2002 року у правовідносинах з СП "Студія лева" у формі ТзОВ?

За наслідками розгляду даної скарги виконавчою дирекцією ЛОВ ФССзТВП прийнято рішення № 751 від 02.07.2013 року, яким відмовлено генеральному директору СП ТзОВ "Студія Лева" ОСОБА_5 у задоволенні скарги про скасування рішення від 11.06.2013 року № 175 «Про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Не погодившись із наведеним рішенням та актом від 28.05.2013р. № 506, позивач оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку спірним правовідносинам, правомірно виходить з такого.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Спірні правовідносини склались з приводу оскарження рішення контролюючого органу в адміністративному порядку, які врегульовані нормами Інструкції про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження, затвердженої постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.12.2010р. № 29.

Відповідно до розділу 7 Інструкції № 29, страхувальник може оскаржити рішення органу Фонду у письмовій формі звертаючись до органу Фонду, який прийняв рішення, із скаргою про перегляд цього рішення. Скарга повинна бути подана органу Фонду протягом 10 календарних днів з дня отримання страхувальником рішення органу Фонду, що оскаржується. Керівник (заступник керівника) органу Фонду за результатами розгляду скарги приймає вмотивоване рішення та надсилає його страхувальнику протягом 20 календарних днів після отримання скарги. У разі якщо орган Фонду надсилає рішення про повну або часткову відмову у задоволенні скарги, страхувальник має право звернутися протягом 10 календарних днів з дня отримання рішення про результати розгляду скарги з повторною скаргою до органу Фонду вищого рівня із дотриманням зазначеного десятиденного строку для кожного випадку оскарження та зазначеного двадцятиденного строку для прийняття рішення по скарзі або до суду у встановленому законодавством порядку.

Зміст рішення про результати розгляду скарги складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин. У рішенні зазначається повне найменування страхувальника або прізвище та ініціали фізичної особи, яка подала скаргу, відомості про предмет оскарження, перелік документів, які були взяті до уваги під час розгляду скарги, та стисле викладення вимог скаржника, що подав скаргу. У рішенні наводяться результати дослідження матеріалів скарги та докази, на яких ґрунтуються висновки органу Фонду, який розглядає скаргу, а також посилання на конкретні статті та пункти нормативно-правових актів, якими обґрунтовано рішення, висновок про задоволення чи часткове задоволення скарги або про відмову у задоволенні скарги.

У рішенні також зазначається, що у разі незгоди страхувальника, який подав скаргу, з прийнятим рішенням, ним може бути подано повторну скаргу на рішення органу Фонду до органу Фонду вищого рівня або в судовому порядку.

Рішення після зазначення реєстраційного номера вихідної кореспонденції надсилається (вручається) страхувальнику.

Оскаржуване Рішення Львівської МВД ЛОВ ФССзТВП № 1 від 02.07.2013 року за № 751 за результатами розгляду скарги (звернення) щодо перегляду Рішення Львівської МВД ЛОВ ФССзТВП від 11.06.2013 року № 175 досліджено та проаналізовано колегією суддів і, як вірно встановлено судом першої інстанції, таке повністю відповідає вимогам, встановленим Інструкцією № 29, та що у ньому надано обґрунтовану відповідь про відмову у задоволенні скарги про скасування Рішення від 11.06.2013 року № 175 про повернення коштів за застосування фінансових санкцій, а тому скасуванню не підлягає.

Крім того, не можуть братись до уваги доводи позивача про відповідачем при винесені Рішення від 11.06.2013 року №175 та Рішення №1 від 02.07.2013 року Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. №393/96-ВР, Закону України «Про внесення змін до закону України «Про інформацію» від 13.01.2011р. №2938, Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. №2939, оскільки спірні рішення виносились відповідно до вимог Закону України № 2240 та Інструкції №29, на підставі Акту перевірки від 28.05.2014р., пояснення до акту перевірки від 28.05.2013р., довідки від 24.05.2013р. та звернення (скарги) позивача від 27.06.2013р.

Слід зауважити, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. №2939 визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володіння суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

За змістом ст. 19 Закону України від 13.01.2011р. №2939 запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Суд вірно зазначив, що позивач 27.06.2013р. подав скаргу (звернення) на Рішення відповідача від 11.06.2013р. № 175 з проханням його скасувати, а не запит на публічну інформацію відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Доводи скаржника в частині не взяття до уваги судом першої інстанції посилання на статті Цивільного кодексу України не заслуговують на увагу та спростовують тим, як передбачено ст.1 ЦК України, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Також необхідно вказати, що посилання апелянта на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 02.02.2002 року є безпідставними, так як при винесенні рішення Львівською МВД ЛОВ ФССзТВП було встановлено, що наведена ухвала не стосується виявлених порушень під час перевірки правильності нарахування, сплати, обліку та використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності СП «Студія Лева» у формі ТзОВ.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не є суттєвими та не складають підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, а також може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції та дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що факти, на які покликався позивач як на підставу своїх вимог, не знайшли підтвердження при розгляді справи, крім того, відповідач їх спростував та довів правомірність прийняття ним спірних рішень, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог, наслідком чого відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративний справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Спільного українсько-канадського підприємства "Студія Лева" у формі ТзОВ залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2014 року у справі №813/6371/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П.Сапіга

Судді Р.В. Кухтей

І.М.Обрізко

Повний текст виготовлено 17.03.2015р.