Справа № 826/20575/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 лютого 2015 року 14:00 № 826/20575/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (надалі - ТОВ «Телесистеми України», позивач) до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ДПІ у Дніпровському районі м. Києва, відповідач) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 18.12.2014р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 301 573,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції 150 786,00 грн.

Свої позовні вимоги ТОВ «Телесистеми України» обґрунтовує тим, що висновки акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає прийняте рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що при проведенні перевірки ДПІ у Дніпровському районі м. Києва не аналізувало фінансово-господарську діяльність позивача, а лише використала висновки довідок Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про результати проведення зустрічних звірок його контрагентів, діяльність яких жодним чином не впливає на формування податкового кредиту та валових витрат позивача у періоді, що перевірявся.

Зокрема, позивач зазначає, що первинні бухгалтерські документи, отримані від ТОВ «Мелана» та ТОВ «Олівіа Інвест» відповідають вимогам закону та мають усі необхідні реквізити. Таким чином, зазначені суми по податкових накладних правомірно включені позивачем до податкового кредиту відповідного періоду.

Під час здійснення господарських операцій контрагенти позивача мали належну й необхідну цивільну правоздатність, чинну державну реєстрацію, реєстрацію платників податків та не були позбавлені прав та не мали обмежень укладати будь-які договори у відповідності з діючим законодавством України.

Крім того, послуги (виконані роботи), які були надані під час виконання договорів, укладених ТОВ «Телесистеми України» з його контрагентами використовувались у подальшій господарській діяльності позивача.

Представник позивача у судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях та зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

ТОВ «Телесистеми України» зареєстроване 09.11.2006р. в Дніпровській районній у місті Києві державній адміністрації, свідоцтво про державну реєстрацію від 09.11.2006р. № 0009349. Код суб'єкта господарювання за .

ТОВ «Телесистеми України» взято на податковий облік в органах державної податкової служби 09.11.2006р. за №12122 та перебуває на обліку в ДПІ у Дніпровському районі м. Києва.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 27.11.2006р. №100001748, виданого СДПІ у Дніпровському pайоні м. Києва, індивідуальний податковий номер - 35, позивач зареєстрований платником ПДВ з 27.11.2006р.

ДПІ у Дніпровському районі м. Києва на підставі направлення на перевірку від 19.11.2014р. №1699, згідно підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та відповідно до наказу від 18.11.2014р. № 8 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Телесистеми України» з питань правильності нарахування, повноти сплати та своєчасності внесення до бюджету податку на додану вартість за липень 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «Мелана» () та ТОВ «Олівіа Інвест» ().

За результатами перевірки складено Акт документальної позапланової виїзної перевірки від 02.12.2014р. № 3141/26-53-22-05-21/34726705 (надалі - Акт перевірки).

Відповідно до висновків, наведених в Акті, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Телесистеми України» п.198.1, п.198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.2 та 201.6, 201.7 ст. 201, Податкового кодексу України, внаслідок чого товариством занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за липень 2014 року на суму 301 573 грн.

Висновки Акту перевірки зроблені на підставі довідок Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про результати проведення зустрічних звірок контрагентів, та обґрунтовані тим, що операції між позивачем та ТОВ «Мелана» і ТОВ «Олівіа Інвест» є нереальними, а укладені договори є нікчемними, а отже ТОВ «Телесистеми України» протиправно віднесло до складу податкового кредиту суми за операціями із зазначеними контрагентами.

На підставі висновків, викладених у Акті перевірки, ДПІ у Дніпровському районі м. Києва винесено податкове повідомлення-рішення від 18.12.2014р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 301 573,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції 150 786,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України від податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, законодавцем визначено підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених Податковим кодексом України та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що відносини між ТОВ «Телесистеми України» та ТОВ «Мелана» у липні 2014 року відбувалися на підставі договору підряду №109 від 19.06.2014р. на виконання робіт по будівництву та проектних робіт.

Згідно умов договору Замовник (ТОВ «Телесистеми України») доручає, а Виконавець (ТОВ «Мелана») зобов'язується виконати роботи по будівництву телекомунікаційних об'єктів Замовника в обумовленій Договором термін. Загальна Вартість робіт за даним Договором визначається на підставі укладених локальних кошторисів та договірних цін, що укладаються між сторонами на кожний об'єкт будівництва окремо і є невід'ємною частиною даного договору. Договірна ціна є динамічною і підлягає зміні та корегуванню в ході виконання робіт. Договір набирає сили з дати його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань.

Згідно реєстру отриманих податкових накладних ТОВ «Телесистеми України» отримано від ТОВ «Мелана» за липень 2014 рок податкові накладні на загальну суму 902 973,60 грн., в т.ч. ПДВ 150 495,60 грн.

В підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивач надав суду копії належним чином оформлених первинних документів: договору підряду, податкових накладних, актів приймання виконаних будівельних робіт, локальних кошторисів, актів введення в експлуатацію основних засобів, актів приймання-передачі основних засобів тощо.

В той же час, відповідач зазначає, ДПІ у Дніпровському районі м. Києва отримано довідку Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 07.11.2014р. №734/20-33-22-05-07/39090327 про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Мелана» (код за ), щодо документального підтвердження господарських відносин із контрагентами, їх реальності та повноти відображення в обліку у липні 2014 року.

Згідно вказаної довідки при перевірці наданих документів та аналізу АІС «Податковий блок», встановлено, що ТОВ «Мелана» не надані до перевірки документи, що б підтверджували реальність виконання будівельно-монтажних робіт, ремонтних робіт з виготовленням металокострукцій, проведення промислових досліджень, які вони здійснювали для Замовників. Виконання цих робіт потребує наявності відповідної кваліфікації у працівників та відповідної будівельної техніки. Але відповідна інформація до перевірки не надана (штатний розклад, наявність основних фондів, накази на відрядження, тощо) ТОВ «Мелана» у липні.

У липні 2014 року ТОВ «Мелана» придбала у постачальників одяг вживаний, заморожену рибну продукцію, м'ясну продукцію, фрукти та овочі, цукор, лінолеум, кормоподрібнювачі, побутову хімію, тоді як податкові зобов'язання підприємства сформовані, в основному, за рахунок виконання будівельно-монтажних, ремонтних робіт, та виконання промислових досліджень.

При цьому підприємством не надано документи щодо залишків, які знаходяться на товарному балансі на початок та кінець періоду, що підлягає зустрічній звірці.

Зазначений факт, на думку податкового органу, свідчить про невідповідність номенклатури придбаних та реалізованих ТМЦ.

Підприємством ТОВ «Мелана» не надані до перевірки документи, що б підтверджували реальність виконання будівельно-монтажних робіт, ремонтних робіт з виготовленням металоконструкцій, проведення промислових досліджень, які вони здійснювали для Замовників. Виконання цих робіт потребує наявності відповідної кваліфікації у працівників та відповідної будівельної техніки. Але відповідна інформація до перевірки не надана (штатний розклад, наявність основних фондів, накази на відрядження, тощо).

Згідно наданого Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф.№1-ДФ) за 2 квартал 2014 року у штаті підприємства ТОВ «Мелана» працювало 22 особи. Інформація щодо виконання таких робіт (послуг) сторонніми організаціями (підрядниками) підприємством не надана.

Товарно-транспортні накладні, або інші документи, що б підтверджували транспортування товарів, документи на зберігання товару, проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, договори на оренду складських приміщень, оренду або наявність холодильного обладнання до перевірки не надано. Таким чином, не виявляється можливим дослідити зв'язок між придбанням та подальшою реалізацією товарів, робіт, послуг на підприємстві ТОВ «Мелана».

Висновками акта встановлено, що звіркою ТОВ «Мелана» документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із покупцями та постачальниками за липень 2014 року, їх вид, обсяг, якість та розрахунки.

Відповідач зазначені висновки Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, викладені в довідці про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Мелана» поклав в основу акту перевірки ТОВ «Телесистеми України» і прийшов до висновку про безтоварність операції між позивачем та ТОВ «Мелана».

Окрім того, судом встановлено, що відносини між ТОВ «Телесистеми України» та ТОВ «Олівіа Інвест» у липні 2014 року відбувалися на підставі договору підряду №23 від 26.06.2014р. на виконання робіт по будівництву та проектних робіт.

За даним договором Замовник (ТОВ «Телесистеми України») доручає, а Виконавець (ТОВ «Олівіа Інвест») зобов'язується виконати роботи по будівництву телекомунікаційних об'єктів Замовника в обумовленій Договором термін. Загальна Вартість робіт за даним Договором визначається на підставі укладених локальних кошторисів та договірних цін, що укладаються між сторонами на кожний об'єкт будівництва окремо і є невід'ємною частиною даного договору. Договірна ціна є динамічною і підлягає зміні та корегуванню в ході виконання робіт. Договір набирає сили з дати його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань.

Згідно реєстру отриманих податкових накладних ТОВ «Телесистеми України» отримано від ТОВ «Олівіа Інвест» за липень 2014 року податкові накладні на загальну суму 906 464,40 грн., в т.ч. ПДВ 151 077,40 грн.

В підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивач надав суду копії належним чином оформлених первинних документів: договору підряду, податкових накладних, актів приймання виконаних будівельних робіт, локальних кошторисів, актів введення в експлуатацію основних засобів, актів приймання-передачі основних засобів тощо.

В той же час, відповідач зазначає, що ДПІ у Дніпровському районі м. Києва отримано довідку Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 07.11.2014р. №733/20-33-22-05-07 про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Олівія Інвест» щодо документального підтвердження господарських відносин із контрагентами, їх реальності та повноти відображення в обліку у липні 2014 року.

Згідно вказаної довідки аналізом податкових зобов'язань ТОВ «Олівія Інвест» встановлено взаємовідносини з ТОВ «Телесистеми України», в той же час підприємство не надало до звірки документи на придбання матеріалів, також до перевірки не надано документи, що підтверджують оплату, стан розрахунків та наявності заборгованості, документи на відрядження, відображення результатів фінансово-господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку, аналітичні відомості по бухгалтерським рахункам, документи на транспортування, навантаження-розвантаження, штатний розклад, накази про прийняття на роботу працівників, посади, що не дає змоги зробити висновок щодо наявності кваліфікованого персоналу для здійснення фінансово-господарської діяльності у липні 2014 року, інформація щодо виконання робіт (послуг) сторонніми організаціями (підрядниками), інші документи, що стосуються проведення та відображення в обліку фінансово-господарських операцій з контрагентами.

У липні 2014 року ТОВ «Олівія Інвест» придбавало у контрагентів цукор, сіль, канцтовари, молочні продукти, одяг та взуття, що були у використанні, харчова продукція, тоді як реалізовувались у липні 2014 року послуги з будівництва об'єктів.

Згідно наданого податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф.№1-ДФ) за 2 квартал 2014 року у штаті підприємства ТОВ «Олівія Інвест» працювало 20 осіб. Штатний розклад, накази про прийняття на роботу працівників, посади до звірки товариством не надані, що не дає змоги зробити висновок щодо наявності кваліфікованого персоналу для здійснення фінансово-господарської діяльності у липні 2014 року.

Згідно ІС «ДАІ» на підприємстві транспортні засоби відсутні. До звірки не надані документи щодо наявності у ТОВ «Олівія Інвест» транспортних засобів (власних чи орендованих), що не дає змоги зробити висновок щодо можливості здійснення послуг з будівництва об'єктів у липні 2014 року. Інформація щодо виконання таких робіт (послуг) сторонніми організаціями (підрядниками) підприємством не надана.

При цьому підприємством не надано документи щодо залишків, які знаходяться на товарному балансі на початок та кінець періоду, що підлягає зустрічній звірці. Зазначений факт свідчить про невідповідність номенклатури придбаних та реалізованих ТМЦ.

Таким чином, звіркою ТОВ «Олівія Інвест» документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із покупцями та постачальниками за липень 2014 року, їх вид, обсяг, якість та розрахунки.

Відповідач зазначені висновки Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, викладені в довідці про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Олівіа Інвест» поклав в основу акту перевірки ТОВ «Телесистеми України» і прийшов до висновку про безтоварність операції між позивачем та ТОВ «Олівіа Інвест».

Таким чином, посилаючись на зазначені довідки про результати проведення зустрічних звірок податковий орган стверджує, що позивач неправомірно відніс до податкового кредиту суми податку на додану вартість за результатами господарських відносин із вказаними підприємствами, оскільки, на думку службових осіб податкового органу, ці господарські відносини не носили реального характеру.

В той же час, суд зазначає, що в наведених довідках аналізується фінансово-господарська діяльність ТОВ «Мелана» і ТОВ «Олівіа Інвест». Будь-яких переконливих доказів на підтвердження нереальності господарських операцій між позивачем та зазначеними контрагентами податковий орган суду не надав.

З огляду на таке, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Законодавством України на однуіз сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма виконавцями, постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Так само і відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності. Отже, в даному разі для перевірки законності здійснених донарахувань оспорюваних сум податкових зобов'язань позивачеві дослідженню підлягають обставини щодо реальності здійснення господарських операцій та правильності формування даних податкового обліку за наслідками виконання цих операцій.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010р. № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "…Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знаходить своє продовження у праві Європейського союзу, зокрема у Шостій Директиві № 77/388/ЄЕС від 17.05.1977р. щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту (надалі - також "Шоста Директива").

Закон України «Про Загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу» визначає сферу оподаткування (зокрема, непрямі податки) як пріоритетну сферу для виконання програми адаптації українського законодавства. Даний закон визначає, що елементом адаптації законодавства має стати перевірка проектів законів України та інших нормативно-правових актів на їх відповідність acquis communautaire (право ЄС) з метою недопущення прийняття актів, які суперечать acquis Європейського Союзу. Тобто, податкове законодавство України, а, відповідно, його тлумачення та застосування, не може суперечити положенням Шостої Директиви. Це підтверджується позицією Суду Європейського Союзу (Суд ЄС), яка відповідно застосовується ЄСПЛ для вирішення справи "Булвес"АД проти Болгарії", а саме: "…Операції самі по собі не визнаються недійсними через шахрайство з ПДВ, складають поставки товарів чи послуг особою, яка виступає у ролі платника податку, та економічну діяльність в розумінні статей 2(1). 4 та (1) Шостої Директиви, де такі поставки і така діяльність відповідають об'єктивним критеріям, на яких базуються визначення даних термінів, незважаючи на наміри іншого продавця, який приймає участь у тій самій низці поставок та/або потенційно шахрайський характер будь-якої іншої операції платником податку, який розглядається, про що платник податку не знав і не міг знати. Право на податковий кредит особи зі статусом платника податку, яка здійснює такі операції, не може залежати від факту, що у низці поставок, в яку входять ці операції, попередня чи наступна операція є недійсною через шахрайство з ПДВ, про яке платник податку не знав і не міг знати".

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Обов'язковість установлення умислу поширюється на визнання недійсними правочинів, вчинених із метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Суд звертає увагу, що доказом наявності вини сторони у формі умислу може бути лише вирок по кримінальній справі відносно посадових осіб товариства, який набрав законної сили.

Матеріали справи таких відомостей не містять.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо невідповідності податкових накладних, виписаних на ім'я ТОВ «Телесистеми України» контрагентами, вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Суд звертає увагу, що станом на дату укладення і виконання договорів між позивачем та ТОВ «Олівіа Інвест» і ТОВ «Мелана» вказані суб'єкти господарювання були зареєстровані у передбаченому законодавством порядку і були платниками ПДВ, тобто мали спеціальну податкову та цивільну правосуб'єктність.

В Акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Мелана» та ТОВ «Олівіа Інвест» були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договору.

Так, відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеного в ухвалі від 03.05.2012р. по справі № К/9991/11271/12, наявність реєстрації контрагента на час вчинення спірних операцій є свідченням наявності у них необхідного обсягу правосуб'єктності для здійснення таких операцій, тоді як перевірка проведення такої реєстрації з дотриманням вимог законодавства перебуває поза межами можливого контролю платника.

Окрім того, щодо посилання ДПІ у Дніпровському районі м. Києва в Акті перевірки на довідки Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про результати проведення зустрічних звірок контрагентів суд зазначає наступне.

Згідно з п. 73.5 Податкового кодексу України зустрічні звірки проводяться органами державної податкової служби виключно з метою отримання податкової інформації.

При цьому, зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, висновки про порушення платником податків вимог податкового законодавства можуть робитися контролюючим органом виключно на підставі проведеної перевірки, а не звірки.

Крім того, як звертає увагу Вищий адміністративний суд України в Ухвалі від 10.06.2013р. у справі № К/9991/69832/12, п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України право платника податку на податковий кредит ставить в залежність від отримання податкової накладної, а не від проведення зустрічних звірок контрагентів платника податку (позивача) та знаходження їх посадових осіб за юридичними адресами.

Суд також звертає увагу на те, що відповідачем в Акті перевірки не зазначається про наявність розбіжностей в реєстрі виданих і отриманих податкових накладних позивача і контрагентів, а отже такі розбіжності відсутні, позивач і ТОВ «Мелана» та ТОВ «Олівіа Інвест» задекларовані їх податкові зобов'язання за наслідками виконання ними зобов'язань по договорам у повному обсязі та належним чином.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що волевиявлення позивача і ТОВ «Мелана» та ТОВ «Олівіа Інвест» на укладення договорів субпідряду було вільним та відповідало їх внутрішній волі, а договори спрямовані на реальне настання передбачених ним наслідків.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність включення до складу податкового кредиту коштів, сплачених позивачем відповідно до договорів, укладених із ТОВ «Олівіа Інвест» та ТОВ «Мелана», а отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем необґрунтовано, є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього законом обов'язок і не довів правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази правомірності винесення оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС від 18.12.2014р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 301 573,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції 150 786,00 грн.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Телесистеми України» (код за ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко