Справа № 826/2932/14
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015р. м. Київ К/800/66068/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: Маслія В.І. (суддя-доповідач)

Суддів: Розваляєвої Т.С., Черпіцької Л.Т.,

При секретарі: Зубенко Д.В.

За участю представника Вінницької митниці Міндоходів - Мартиневич Анастасії Богданівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Вінницької митниці Міндоходів на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року у адміністративній справі за позовом ТОВ "ТРАУ НУТРИШИН УКР" до Вінницької митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ТОВ "ТРАУ НУТРИШИН УКР" звернулося до суду з адміністративним позовом до Вінницької митниці Міндоходів, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів № 401000003/000009/1 від 28.01.2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 року постанову Окружного адміністративного суду від 16.04.2014 року скасовано та ухвалено нову, якою позовні вимоги задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Вінницької митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів № 401000003/000009/1 від 28.01.2014 року.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Вінницька митниця Міндоходів оскаржила її в касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.07.2013 року між ТОВ «ТРАУ НУТРИШИН УКР» (Покупець) та Компанією «Євоник Индастриз АГ» (Німечинна) (Постачальник) було укладено Контракт № 00021, згідно умов якого Постачальник продає, а Покупець купує МетАМИНО® DL-Метион кормовий 99%, ТреАмино® L-Треонин кормовий 98%, ТримАМОНО® L-трипрофан кормовий 98% в кількості та по цінам вказаних в рахунках на кожну окрему партію. На кожну партію поставки товару Контракт повинен виконуватися Специфікаєю, яка визначає кількість і вартість товару, погоджені Постачальником і Покупцем у відповідності до п. 2.1 вказаного Контракту.

17.01.2014 року позивачем через свого митного брокера (декларанта) в порядку електронного декларування було подано до Вінницької митниці Міндоходів ВМД № 401090000/2014/000593 з метою митного оформлення товару, а саме: органічної кислоти, що містить дві кисневмісні функціональні групи (карбоксильну і гідросильну): ТреАМІНО ® L-Треонин кормовий 98,5 %, (L-Threonine Feed Grade 98,5 %) - 19000 кг/760 паперові мішки по 25 кг., з вмістом активної речовини не менше 98,5 % у формі порошку, використовується для збалансування раціонів свиней, птиці та риби за треоніном. CAS: 72-19-5 (а-аміно-b-гідроксімасляна кислота; 2-аміно-3-гідроксібутанова кислота). Хімічна формула: C4H9NO3. Дата виробництва: згідно маркування. Термін придатності 5 років. Торговельна марка «ThreAMINO". Виробник: Evonik Fermas s.r.с. Країна виробництва: SK.

Для підтвердження митної вартості товару, разом з митною декларацією позивачем були надані документи, а саме: контракт від 15.07.2013 року № 00021; інвойс від 13.01.2014 року № ; прайс-лист від 16.12.2013 року № 12-13-11; специфікацію від 27.12.2013 року № 9.

Під час митного оформлення вказаних товарів митний орган дійшов висновку, що документи, надані для митного оформлення, містять розбіжності, у зв'язку з чим виникли сумніви щодо правильності визначення митної вартості товарів та достовірності відомостей, необхідних для її підтвердження.

З метою перевірки відомостей про заявлену митну вартість задекларованих товарів витребувано від позивача додаткові документи, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; документи, що містять відомості про вартість страхування; каталоги фірми виробника; виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України); інші документи за власним бажанням декларанта.

У зв'язку з ненаданням позивачем, у встановлений термін витребуваних документів, Вінницькою митницею Міндоходів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 28.01.2014 року № 401000003/2014/000009/1. Зокрема, відповідно до вказаного рішення митна вартість товару визначена 37050 EUR із застосуванням резервного методу.

Не погодившись з прийнятим рішенням Митниці, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову, апеляційний суд дійшов висновку, що митний орган неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та прийняв рішення про коригування митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. В розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому такі розбіжності та інше повинні вбачатись лише з документів визначених у ч. 2 ст. 53 МК України.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi документів визначених у ч. 2 ст. 53 МК України, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Однак всупереч вищевказаним вимогам Закону, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Отже, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивововано тим, що митний орган не надав доказів на підтвердження того, що позивач в декларації митної вартості зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Враховуючи наведене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду, що митним органом не доведено існування яких-небудь обмежень для визначення митної вартості задекларованих товарів за ціною договору.

Відносно доводів касаційної скарги, щодо посилань апеляційним судом в своєму рішенні на нормативні акти, які на той момент втратили чинність, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, вирішуючи справу по суті, суд апеляційної інстанції послався в своєму рішенні на постанову КМУ від 09.02.2008 року № 339, постанову КМУ від 20.12.2006 року № 1766, які втратили чинність на підставі постанови КМУ від 21.05.2012 року № 444, а також на норми Митного кодексу України від 11.07.2002 року, який втратив чинність з прийняттям Митного кодексу України від 13.03.2012 року.

Проте допущена помилка не впливає на правильність ухваленого апеляційним судом рішення, оскільки самі норми права судом апеляційної інстанції застосовано вірно.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Вінницької митниці Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, що встановлені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: