Справа № 802/123/15-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 лютого 2015 р. Справа № 802/123/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жернакова М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В. В.,

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до: Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3, позивач) з адміністративним позовом до Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Козятинська ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, контролюючий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 000420207 від 07.11.2014.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте в порушення вимог чинного законодавства України, нормативне обґрунтування застосовано за відсутності юридичних фактів, на підставі помилкового застосування норм матеріального права до фактичних правовідносин, а тому підлягає скасуванню. Зокрема, позивач вважає помилковими висновки податкового органу щодо непроведення операцій з придбання товару від ТОВ "Авеста Трейд", оскільки зазначений правочин повністю підтверджений всіма необхідними первинними документами, є реальним і укладений в межах господарської діяльності товариства.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та просили суд задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, водночас 26.02.2015 (за вх. № 24257) представник Козятинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області ОСОБА_4 надав клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивоване тим, що у зв'язку з завантаженістю та накладенням адміністративних справ та неможливістю забезпечення іншого представника відповідача із значним скороченням штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) особи, які беруть участь у справі, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов'язані завчасно повідомити про це суд.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, мають право заявляти клопотання.

Таким чином, особи, які беруть участь у справі, можуть звернутися до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, посилаючись на обставини, що їм перешкоджають взяти участь у судовому засіданні. При цьому, остаточно поважність причин неприбуття, що перешкоджають взяти участь особи у судовому засіданні оцінюватиме суд у кожному конкретному випадку, з метою визначення правових наслідків такого неприбуття.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати процесуальні права і неухильно виконувати процесуальні обов'язки. При цьому, під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників адміністративного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Недобросовісним користуванням процесуальними правами вважається, зокрема, неприбуття учасників судового процесу у судові засідання без поважних причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій. Вказані підстави спрямовані на свідоме невиправдане затягування судового процесу та порушення права інших учасників судового процесу.

Відповідно до положень статті 56 КАС України сторона може брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника. Представники беруть участь в адміністративному процесі на основі договору або закону.

Представник відповідача просить суд відкласти розгляд справи, однак жодних доказів в обґрунтування клопотання не надає. Крім цього, представник відповідача жодним чином не зазначив, чому відповідач не може забезпечити прибуття іншого свого представника, який би здійснив його представництво у судовому процесі. З огляду на це в суду виникають сумніви щодо того, чи добросовісно представник відповідача користується своїм процесуальними правами, зокрема заявляти клопотання про відкладення судового розгляду справи.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 122 КАС України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Провадження у справі відкрите ухвалою суду 28.01.2015. Цією ухвалою суд запропонував відповідачу у строк до 26.02.2015 через відділ прийому суду подати письмові заперечення проти позову та докази, які у нього є, та зобов'язав у разі наявності заперечень проти позову, надати суду у зазначений вище термін (до 26.02.2015) всі матеріали, що були взяті ним під час прийняття оскаржуваного у справі рішення. Разом з тим, жодних доказів відповідач у зазначений строк суду не надав, що також свідчить про зневажливе ставлення до виконання вимог ухвали суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України в разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З указаних у клопотанні представника відповідача аргументів суд не знаходить достатніх підстав для відкладення судового засідання, а тому вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд установив такі фактичні обставини.

З 13.10.2014 по 17.10.2014 Козятинська ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області провела позапланову документальну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_5 щодо підтвердження відомостей по взаємовідносинах з TOB "Авеста Трейд", , за період з 01.10.2011 по 30.11.2011.

За результатами перевірки складений акт № 182/17- від 24.10.2014.

Як зазначено у висновках вказаного акта, під час перевірки не підтверджено реальність проведених господарських операцій придбання товарів, робіт, послуг ФОП ОСОБА_3 у ТОВ "Авеста Трейд" за період з 01.10.2011 по 30.11.2011 з урахуванням їх виду, обсягу, якості та розрахунків. Контролюючий орган зазначає, що під час перевірки встановлені порушення ФОП ОСОБА_3 п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.4 ст. 2014 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого донараховано ПДВ у сумі 19361 грн., у тому числі за жовтень 2011 року в сумі 9171 грн. та за листопад 2011 року в сум 10190 грн.

На акт перевірки позивач подала заперечення № 893/22/03449841 від 14.03.2013, які відповідач листом № 3348/7/17-014 від 07.11.2014 залишив без задоволення.

07.11.2014 Козятинська ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області (Калинівське відділення) прийняла податкове повідомлення-рішення № 000420207 про збільшення ФОП ОСОБА_3 суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 19361 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 9680,50 гри.

На вказане податкове повідомлення-рішення позивач подала скаргу від 20.11.2014, яка рішенням ГУ ДФС у Вінницькій області № 13/В/02-32-10-04 від 11.12.2014 залишена без задоволення.

24.11.2014 ФОП ОСОБА_3 подала повторну скаргу до ДФС України, яка рішенням ДФС України № 122/В/99-99-10-01-03-14 від 13.01.2015 залишена без задоволення

Вважаючи, що факти, викладені в акті перевірки № 182/17- від 24.10.2014 не відповідають дійсності, податкове повідомлення-рішення рішення від 07.11.2014 № 000420207 про збільшення суми грошових зобов'язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій з ПДВ прийняте безпідставно та не ґрунтується на вимогах закону, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України передбачає, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Стаття 201 ПК України передбачає, що податкова накладна є податковим документом. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеним законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітний податковий період.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Нормами ч. 2 ст. 9 вказаного закону встановлені вимоги до первинних документів. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають, зокрема, обставини, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Висновок відповідача про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтується на висновках акта № 348/22-509/34295994 від 27.05.2013 документальної позапланової перевірки TOB "Авеста Трейд" (), який надійшов до Козятинської ОДПІ від ДПІ у Святошинському районі м. Києва. В цьому акті зазначено, що вказана перевірка проведена за результатами аналізу даних АІС "Реєстр платників податків" ДНІ у Святошинському районі м. Києва ДПС, АІС ОР ДПС у м. Києві, ЦБД ПДС ДПА України, АРМ "Бест-Звіт" ДПІ у Святошинському районі м. Києва ДПС, TAX ДТП у Святошинському районі м. Києва ДПС, АРМ "Аудит" ДПІ у Святошинському районі .м. Києва ДПС, АС "Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДПА України", БД "Податковий блок", оскільки первинні та інші документи по TOB "Авеста Трейд" відсутні, підприємство за адресою вказаною в реєстраційних документах не знаходиться, стан платника 11 - ПРИПИНЕНО, АЛЕ НЕ ЗНЯТО З ОБЛІКУ. В акті перевірки ДПІ у Святошинському районі м. Києва зазначено, що TOB "Авеста Трейд" мало взаємовідносини з підприємствами-постачальниками, за якими не підтверджено реальність проведення господарських операцій придбання та реалізації товарів, робіт, послугу підприємств-постачальників за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 з урахуванням. їх виду обсягу, якості та розрахунків та встановлено по TOB "Авеста Трейд" порушення пп. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200.1, п. 201.4, ст. 201 Податкового кодексу України, п. 2 cт. 3 Закону України від "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", за результатами чого задекларовані податкові зобов'язання та податковий кредит зменшено до нуля.

З наведеного контролюючий орган зробив висновок, що "діяльність TOB "Авеста Трейд" () здійснюється з метою проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування податкового кредиту та які не мають реального товарного характеру. Встановлені порушення, на переконання відповідача, свідчать про відсутність факту поставки товарів (робіт, послуг) покупцям, а саме в ході проведення перевірки встановлено, що "товар" отриманий від TOB "Авеста Трейд" по безтоварній операції "документально" було реалізоване ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1), що перебуває на обліку у Козятинській ОДПІ (Калинівське відділення)".

З такими висновками відповідача суд не погоджується з огляду на таке.

В акті перевірки, на який посилається контролюючий орган, не зазначено жодних посилань щодо анулювання свідоцтва платника ПДВ TOB "Авеста Трейд" або незадекларуванням ним податку на додану вартість, наявності вироку в кримінальній справі щодо діяльності посадових осіб вказаного товариства чи на інші підстави, які б свідчили про безтоварність операцій. Відсутність товариства за місцезнаходженням станом на травень 2013 року (на даний час товариство вже було припиненим) не є доказом безтоварності господарських операцій, які відбувались у період з жовтня по грудень 2011 року. Наявність досудового розслідування у кримінальному провадженні, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України не є підставою для визнання господарських операцій безтоварними, так як єдиним документом, який може встановити факт кримінального правопорушення є вирок суду в кримінальній справі.

Крім того, суд зауважує, що Податковий кодекс Українине ставить виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Положення щодо надмірної сплати податку як необхідної умови його повернення з бюджету платникові, стосується саме цього платника і сплати ним податку в ціні товарів (послуг) постачальникам. Несплата продавцем податку на додану вартість до бюджету в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем і не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 22.10.2010 року та 31.01.2011 року і повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 22.01.2009 року (справа "Булвес АД" проти Болгарії") констатував, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

На підтвердження реальності господарської операції з TOB "Авеста Трейд" позивач надала:

- копію податкової накладної № 100 від 11.10.2011 (а. с. 77);

- копію видаткової накладної № РН-0100 від 11.10.2011 (а. с. 78);

- копію рахунку-фактури № СФ-0001727 від 10.10.2011 (а. с. 79) ;

- копію податкової накладної № 214 від 23.11.2011 (а. с. 80);

- копію видаткової накладної № РН-0214 від 23.11.2011 (а. с. 81);

- копію рахунку-фактури № СФ-0001887 від 21.11.2011 (а. с. 82);

- платіжні доручення від 11.10.2011 (а. с. 65), 14.10.2011 (а. с. 85), 21.10.2011 (а. с. 84), 31.10.2011 (а. с. 86), 01.12.2011 (а. с. 87), 07.12.2011 (а. с. 89), 08.12.2011 (а. с. 89) про оплату продукції.

Суд, оцінюючи твердження відповідача про відсутність поставок внаслідок відсутність товарно-транспортних накладних, враховує, щозаконодавець не ставить в залежність дефектність або відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток.

Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Такими, що не відповідають дійсності, вважає суд висновки контролюючого органу щодо того, що під час проведення перевірки позивач не надала будь-яких документів щодо використання придбаного товару у власній господарській діяльності або подальшої реалізації контрагентам-покупцям. У матеріалах справи наявні письмові пояснення на ім'я заступника начальника Козятинської ОДПІ від 13.10.2014 (зареєстровані у відповідача 16.10.2014) із зазначенням того, що придбану в TOB "Авеста Трейд" продукцію було використано у виробництві дверей для подальшої їх реалізації (а. с. 84).

Факт використання придбаного товару у власній господарській діяльності або подальшої реалізації контрагентам-покупцям підтверджується відповідними податковими та видатковими накладними, що наявні в матеріалах справи (а. с. 95-133).

Отже, сукупність первинних, платіжних, звітних та інших документів, які зазвичай супроводжують такого роду операції, підтверджує фактичне здійснення господарських операцій і не дає підстав для сумніву у їх реальності та висновку про безтоварність.

Натомість, відповідач не надав належних і допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення цих операцій. Також представник відповідача не навів обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагента були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

З огляду на викладене суд вважає, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірність оскаржуваного рішення, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа). З урахуванням вказаної норми судові витрати в розмірі 182,20 грн. підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Козятинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про збільшення суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість ОСОБА_3 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) № 000420207 від 07.11.2014 в сумі основного платежу 19361 грн., штрафних санкцій 9680,50 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача - ФОП ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 182,70 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жернаков Михайло Володимирович