Справа № 826/20404/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 березня 2015 року № 826/20404/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства охорони здоров'я України

провизнання незаконним та скавування накаху №506-к від 01.10.2014
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства охорони здоров'я України про визнання незаконним наказу від 01.10.2014 №506-к, зобов'язання провести нарахування та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржений наказ є безпідставним, жодного розслідування щодо неї, позивачки, не проводиться.

Відповідач - Міністерство охорони здоров'я України - заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що оскаржений наказ прийнято у зв'язку з відстороненням Міністра охорони здоров'я України ОСОБА_2 від виконання обов'язків.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

На час виникнення справних правовідносин ОСОБА_1 перебувала на посаді помічника Міністра, прес-секретаря Патронатної служби Міністерства охорони здоров'я України.

Наказом від 01.10.2014 №506-к ОСОБА_1 з 02.10.2014 відсторонено від виконання повноважень за посадою державних службовців Патронатної служби Міністра охорони здоров'я України.

В подальшому, наказом Міністра охорони здоров'я України від 08.12.2014 №664-к позивача звільнено з роботи у порядку переведення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №467/2011 Міністерство охорони здоров'я України (МОЗ України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 11 Положення про Міністерство охорони здоров'я України Міністр: очолює МОЗ України, здійснює керівництво його діяльністю.

Відповідно до положень п.3 та п.4 Порядку перебування на державній службі працівників патронатної служби членів Кабінету Міністрів України та голів місцевих державних адміністрацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 № 851 (далі - Порядок №851) працівники патронатної служби підпорядковуються безпосередньо члену Кабінету Міністрів України, голові місцевої державної адміністрації, при яких утворена патронатна служба. Працівники патронатної служби є державними службовцями.

Нормативно-правовим актом, який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу є Закон «Про державну службу». Вказаний закон визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.22 Закону України «Про державну службу» невиконання службових обов'язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою приймається керівником державного органу, в якому працює цей службовець. Тривалість відсторонення від виконання повноважень за посадою не повинна перевищувати часу службового розслідування. Службове розслідування проводиться у строк до двох місяців у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що службова розслідування щодо позивача не призначалось та не проводилось, оскаржений наказ прийнято на підставі ст. 12 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та вмотивований відстороненням від посади у зв'язку з проведенням службового розслідування Міністра охорони здоров'я України.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 887-р ОСОБА_2 відсторонено від виконання обов'язків Міністра охорони здоров'я України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2014 у справі №826/15529/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Міністерство охорони здоров'я України про визнання незаконним та скасування розпорядження від 01.10.2014 № 887-р.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністр має право на формування патронатної служби міністра у межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і витрат, передбачених на утримання міністерства.

Патронатна служба міністра здійснює консультування міністра, підготовку необхідних для виконання завдань міністерства матеріалів, забезпечує зв'язок із посадовими особами інших органів державної влади, організацію зустрічей та зв'язків із громадськістю, засобами масової інформації, а також виконує інші доручення міністра.

Міністр самостійно визначає персональний склад патронатної служби міністра. Працівники патронатної служби міністра призначаються на посади та звільняються з посад міністром. Працівники патронатної служби міністра звільняються також у зв'язку із звільненням міністра.

Працівник патронатної служби міністра може бути звільнений з підстав, визначених законом про державну службу, а також за рішенням міністра.

До складу патронатної служби міністра можуть бути переведені державні службовці за їх згодою.

Державні службовці, які були переведені до патронатної служби міністра з апарату міністерства чи його територіальних органів, після звільнення з її складу поновлюються на попередній посаді або призначаються на іншу рівноцінну посаду в цьому міністерстві.

У разі неможливості поновлення державного службовця на попередній посаді або призначення на іншу рівноцінну посаду, його може бути призначено за взаємною згодою на іншу посаду в цьому міністерстві.

Працівники патронатної служби міністра не мають права давати доручення державним службовцям та працівникам міністерства.

На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про державну службу з особливостями, встановленими законом.

З системного аналізу викладеного вбачається, що на працівників патронатної служби поширюється дія Закону України «Про державну службу» з особливостями встановленими Законом України «Про центральні органи виконавчої влади».

Проте Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» врегульовано порядок призначення та звільнення працівників патронатної служби міністра та не врегульовано порядок та підстави відсторонення від виконання обов'язків, а відтак при вирішенні питання щодо наявності підстав для відсторонення позивача від виконання службових обов'язків підлягають застосуванню норми Закону України «Про державну службу».

Отже на час прийняття оскарженого наказу, Міністр у патронатній службі якого працювала позивач, не був звільнений, а відтак суд вважає безпідставним посилання відповідача на ст. 12 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

Оскільки щодо позивача не було призначено проведення жодного службового розслідування, отже оскаржений наказ прийнято з порушенням ст. 22 Закону України «Про державну службу», що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним наказу від 01.10.2014 №506-к в частині, що стосується позивача.

Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки про заробіток позивача від 20.02.2015 №20 у серпні 2014 року позивачу виплачено 10701,18 грн, у вересні 2014 року - 8719,45 грн, у жовтні 2014 року позивач отримала заробітну плату в розмірі 2953,34 грн., в листопаді 2014 року - 0,00 грн., в грудні 2014 року в розмірі 3 313,29 грн.

Отже середньоденна заробітна плата позивача становить 462,39 грн. (10701,18+8719,45/42=462,39).

Відповідно до п. 10 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з вказаною довідкою середній заробіток позивача становить 6642,45 грн.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 04.09.2013 N 9884/0/14-13/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік" кількість робочих днів в жовтні 2014 року становить 23 робочі дні, в листопаді 2014 року - 20робочих днів, в грудні 2014 року - 23 робочі дні.

Отже за період з 02.10.2014 по 07.12.2014 було 47 робочих днів, отже позивачу належить до виплати з урахуванням раніше виплаченої заробітної плати 15465,97 грн.

Оскільки судом встановлено, що позивача без законних підстав відсторонено від виконання повноважень за посадою, отже суд вбачає наявними підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Міністерство охорони здоров'я України нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 02.10.2014 по 07.12.2014, з урахуванням виплаченої заробітної плати.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не спростовано доводи Позивачів та не доведено правомірності своїх дій, а отже суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями ст.2, ст.17, ст.71, ст.86, ст.158-163, ст.167, ст.254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним наказ Міністерства охорони здоров'я України від 01.10.2014 №506-к в частині відсторонення від виконання повноважень за посадою ОСОБА_3.

3. Зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме з 02.10.2014 по 07.12.2014 в сумі 15465,97 грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур