Справа № 804/2778/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2015 рокусправа № 804/2778/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання незаконними дій, стягнення грошової допомоги державним службовцям при виході на пенсію,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано незаконними дії відповідача з приводу невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги державним службовцям при виході на пенсію в розмірі 10 місячних посадових окладів згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову допомогу державним службовцям при виході на пенсію, що передбачена ст.37 Закону України «Про державну службу» в розмірі 11470 грн.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів виплачується державному службовцю за умов виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності страхового стажу, у тому числі стажу державної служби не менше 10 років. Жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги державному службовцю у разі виходу його на пенсію в частині 13 статті 37 Закону України «Про державну службу» не встановлено. Розірвання трудового договору з державним службовцем з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 КЗпП України, не може нівелювати право державного службовця на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності стажу державної служби не менше 10 років, оскільки положення КЗпП України та ст. 30 Закону України «Про державну службу» не містять окремої підстави припинення трудового договору та державної служби як вихід особи на пенсію.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що обовязковою умовою для виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів є звільнення працівника з посади службовця у звязку з виходом на пенсію державного службовця. Враховуючи той факт, що підставою для звільнення позивача був п. 1 ст. 40 КЗпП України (звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників), державному службовцю не виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

В запереченнях на апеляційну скаргу зазначено, що судом першої інстанції встановлений хронологічний порядок обставин, які призвели до звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України та виникнення права на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого строку, якщо позивач мала страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники процесу в судове засіданні не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. В силу ч.1 ст. 41 КАС України судове засідання не фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебувала на державній службі в органах місцевого самоврядування 11 років, 05.04.2013 р. наказом начальника Управління праці та соціального захисту Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради №96-К позивача було звільнено з посади головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку, у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

При виході на пенсію позивачу не було виплачено грошову допомогу в розмірі 10 місячних окладів, яка передбачена державним службовцям при виході на пенсію згідно ст. 37 ЗУ "Про державну службу". 19.04.2013 року позивач звернулася до відповідача з заявою від 17.04.2013 року про виплату вказаної допомоги. Згідно відповіді зазначено, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників, відповідно, право на одержання грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів не виникає. 05.12.2013 року ОСОБА_1 повторно звернулась до відповідача з заявою про виплату вказаної допомоги, з посиланням на рішення Конституційного суду України від 26.11.2013 р. №11-рп/2013 у справі №1-14/2013 р.

Листом від 23.12.2013 року, вих.№ О-9/2 Управління праці та соціального захисту Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради повідомило, що застосування офіційного тлумачення рішення Конституційного суду України від 26.11.2013 р. є безпідставним, оскільки на момент звернення ОСОБА_1 не перебуває у трудових відносинах з управлінням.

Колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції до даних правовідносин правильно застосовані норми Закону України «Про державну службу», Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», Кодексу законів про працю України, Рішення Конституційного суду України від 26 листопада 2013 року №11-рп/2013.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Згідно з ч.13 ст.37 Закону України "Про державну службу" передбачено, що державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів. Жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги державному службовцю у разі виходу його на пенсію в частині тринадцятій статті 37 згаданого Закону не встановлено.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що положення вищевказаної статті про виплату грошової допомоги в розмірі 10-ти місячних посадових окладів не ставлять в залежність обставину виходу на пенсію з настанням граничного віку чи у зв'язку зі станом здоров'я.

Для отримання державним службовцем права на виплату йому грошової допомоги в розмірі 10-ти місячних окладів закон передбачає одночасне настання сукупності наступних юридичних фактів, а саме, вихід на пенсію та наявність стажу державної служби не менше 10 років.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачеві призначена пенсія по віку, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 18.02.2014 року, а стаж роботи позивача на державній службі на момент звільнення становить більше ніж 10 років. Отже позивач вийшла на пенсію, як державний службовець на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому не втратила права на отримання грошової допомоги, передбаченою ст. 37 Закону України «Про державну службу».

У даному випадку позивач фактично припинив трудові відносини з відповідачем, в подальшому звернувся до Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська із документами для призначення пенсії державного службовця, а після призначення такої пенсії (18.02.2014р.), звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошової допомоги в розмірі десяти місячних посадових окладів, в якій зазначив про вихід на пенсію державного службовця.

Позивач на момент звільнення мала не менше 10 років стажу державної служби та вийшла на пенсію державного службовця, тобто набула права на грошову допомогу передбачену ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Оскільки позивач за своїм віком, страховим стажем та стажем державної служби більше 10 років, набула право на достроковий вихід на пенсію, відповідно до статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», а тому відповідач зобов'язаний був виплатити їй грошову допомогу в розмірі 10 посадових окладів, згідно із ч.13 ст.37 Закону України «Про державну службу».

Рішенням Конституційного суду України від 26 листопада 2013 року №11-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини 13 статті 37 Закону України „Про державну службу" в системному зв'язку з положеннями пункту 2 частини 1, частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України „Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", що у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного в частині 1 статті 37 Закону України „Про державну службу".

Грошова допомога, передбачена вказаним законодавчим положенням, має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця. Тому розірвання трудового договору з державним службовцем з підстав, визначених у пункті 2 частини 1 статті 40 Кодексу (зокрема, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи), не може нівелювати право державного службовця на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності стажу державної служби не менше 10 років.

Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених як статтею 44 КЗпП, так і іншими нормами закону. Так. зокрема, при звільненні державного службовця, у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі вихідна допомога виплачується йому не за статтею 44 КЗпП, а згідно зі статтею 37 Закону «Про державну службу».

Оскільки, позивач за своїм віком, страховим стажем та стажем державної служби набула право на вихід на пенсію відповідно до статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», відповідач зобов'язаний був виплатити йому грошову допомогу в розмірі десяти посадових окладів, згідно із частиною 13 статті 37 Закону України «Про державну службу».

Дана правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду України від 03.06.2014 року № 21-22а14 та №21-170а14.

Отже, за наведеними обставинами позивач має законне право на одержання допомоги при виході на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції зясував всі обставини справи, правильно застосував норми чинного законодавства. Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували висновки суду, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2014 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання незаконними дій, стягнення грошової допомоги державним службовцям при виході на пенсію - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна