Справа № 0670/2734/12
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015р. м. Київ К/9991/78664/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 25 червня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Просив визнати протиправною бездіяльність щодо примусового виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 січня 2009 року на підставі виконавчого листа № 2а-17466/08, виданого 10 лютого 2009 року, скасувати постанову державного виконавця від 27 лютого 2012 року про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження № 16628963.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 25 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 січня 2009 року стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області на користь ОСОБА_4 заборгованість в сумі 1787 грн. 00 коп. відповідно до ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та 33391 грн. 76 коп. відповідно до ст. 39 вказаного Закону.

На виконання зазначеного рішення Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, на підставі якого 3 грудня 2009 року постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області відкрито виконавче провадження.

27 лютого 2012 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області вказаний виконавчий документ повернуто стягувачеві у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому судами встановлено, що відповідачем після відкриття виконавчого провадження надавався строк управлінню праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області для добровільного виконання вказаного судового рішення. Протягом всього періоду виконавчого провадження відповідачем систематично виконувалися дії, спрямовані на виконання судового рішення; впродовж 2009-2011 років та 9 лютого 2012 року накладалися арешти на кошти боржника, призначені для здійснення вказаних виплат. Вжитими заходами встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, про що 20 лютого 2012 року був складений відповідний акт.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, про що 20 лютого 2012 року складено відповідний акт, то постанова державного виконавця від 27 лютого 2012 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесена правомірно.

Крім того, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, зазначив, що відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області не є належним відповідачем у вказаній справі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначається Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, та правовими нормами Порядку виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів, або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2008 року № 609, що були чинні на день виникнення спірних правовідносин.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, як вбачається з матеріалів справи відповідач дотримався зазначених вимог чинного законодавства, тобто виконав усі дії які він мав вчиняти, враховуючи зміст резолютивної частини рішення, стягнення за якою здійснювалось. Відтак, ухвалюючи постанову про повернення виконавчого листа з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не допустив порушень законодавства України.

Крім того, відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (ст. 181 КАС України). Такими органами державної виконавчої служби є: державна виконавча служба України, до складу якої входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Отже, відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби у зв'язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень державної виконавчої служби України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про відмову в позові ще й з цих підстав.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 25 червня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк