Справа № 813/5256/13-а
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року Справа № 13751/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

представника позивача Критовича І.М.,

представника відповідача Карпина Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу спільного українсько-канадського підприємства «Студія Лева» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 3.10.2013 року у справі за позовом спільного українсько-канадського підприємства «Студія Лева» до Міністерства доходів і зборів України, голови Державної податкової служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державна податкова інспекція у Галицькому районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, про скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2011 року спільне українсько-канадське підприємство «Студія Лева» (далі - СП ТзОВ «Студія Лева» ) звернулось до суду з позовом до Міністерства доходів і зборів України, голови Державної податкової служби України Клименка О.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, про скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій.

Позивач просив визнати рішення ДПС України №5326/6/10-2215 від 11.11.2011 року про результати розгляду повторної скарги таким, що не відповідає вимогам ст. 40 Конституції України та п. 83.1 ст. 83 ПК України, визнати дії голови Державної податкової служби України Клименка О.В. щодо неприйняття до уваги при розгляді звернення позивача в порядку ст. 56 ПК України експертного висновку такими, що не відповідають вимогам ст. 40 Конституції України та п. 83.1 ст. 83 ПК України, скасувати рішення ДПС України №5326/6/10-2215 від 11.11.2011 року про результати розгляду повторної скарги, зобов'язати Міністерство доходів і зборів України надати згідно ст. 40 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», та Податкового кодексу України повну, достовірну та обґрунтовану відповідь на всі запитання і аргументи, які містить звернення позивача (в порядку ст. 56 ПК України) №186 від 20.10.2011 року із врахуванням в т.ч. п. 83.1 ст. 83 ПК України та всіх додатків до такого звернення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем було скеровано голові ДПС України звернення в порядку ст. 56 ПК України, Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» за № 186 від 20.10.2011 року, за результатами розгляду якого відповідачем прийнято рішення про результати розгляду повторної скарги від 11.11.2011 року №5326/6/10-2215.

Вважав, що оскаржуваним рішенням були порушені його права, а саме: при прийнятті такого рішення всупереч положенням п.п. 83.1.3 п. 83.1 ст. 83 ПК України не взято до уваги експертний висновок, який був додатком до звернення, рішення не містить згадки і жодних обґрунтувань про експертний висновок. Крім того, всупереч ст. 40 Конституції України, оскаржуване рішення не містить обґрунтованої відповіді на всі вказані у зверненні аргументи та запитання.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 3.10.2013 року позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржило СП ТзОВ «Студія Лева», яке в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що звернення позивача до відповідача мало місце не тільки з приводу оскарження податкового повідомлення-рішення, а одночасно і в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про звернення громадян», неправильно вважав про відсутність права у юридичної особи на звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Крім того, не перевірив відповідність дій та рішень відповідачів вимогам Указу Президента України №109/2008 від 7.02.2008 року, відомчим актам Державної податкової служби України. Суд помилково зазначив в оскаржуваній постанові про непідвідомчість її судам адміністративної юстиції.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, представника відповідача, який просить апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

В справі встановлено, що за результатами проведеної камеральної перевірки СП ТзОВ «Студія Лева» ДПІ у Галицькому районі м. Львова складено акт від 06.07.2011 року №2068/1186/1511/04957350 «Про результати камеральної перевірки своєчасності подання податкової звітності», на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.07.2011 року №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за порушення п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 ПК України за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, в розмірі 1020 грн.

Позивач скористався адміністративною процедурою оскарження такого податкового повідомлення-рішення.

За наслідками розгляду первинної скарги СП ТзОВ «Студія Лева» на податкове повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 25.07.2011 року №, ДПА у Львівській області прийняла рішення від 07.10.2011 року №26727/10/25-005/2188, відповідно до якого рішення суб'єкта владних повноважень залишено без змін, а скаргу платника без задоволення.

20.10.2011 року СП ТзОВ «Студія Лева» звернулося з повторною скаргою до голови ДПС України в порядку ст. 56 ПК України, Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації».

В зазначеному зверненні позивач просив:

1) скасувати/анулювати акт від 06.07.2011 року №2068/1186/1511/04957350 «Про результати камеральної перевірки своєчасності подання податкової звітності»,

2) скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.07.2011 року;

3) скасувати рішення про результати розгляду первинної скарги №26727/10/25-005/2188 від 07.10.2011 року;

4) письмово (на виконання ст. 40 Конституції України та чинного антикорупційного законодавства) повідомити щодо подальшого добровільного виконання ДПІ та її посадовими особами чинних судових рішень, зокрема ухвали місцевого суду Галицького району м. Львова від 19.06.2002 року, ухвали Конституційного Суду України про закриття провадження по справі за зверненням СП ТзОВ «Студія лева» №1-4/99 (№4-уп/99) від 05.10.1999 року та надати інформацію на наступні запитання, що мають безпосереднє відношення до суті даної справи: а саме чи може ДПІ не приймати до уваги (не виконувати) ст. 83.1 та 17.1.8 ПК України?, чи може система оподаткування (та пов'язані із нею питання) встановлюватися кодексом, а не законом (всупереч ст. 92 Конституції України)?, чи є камеральною перевірка, яка здійснена не на підставі даних, зазначених в податковій декларації (при відсутності подання податкової декларації ст. 75.1.1 ПК України)?, чи може здійснюватися перевірка з порушенням терміну на її проведення (ст. 200.10 ПК України)?, чи може податковий інспектор без наслідків нехтувати стількома (7) нормами Конституції України?, чи можливо при наданні обґрунтованої відповіді (ст. 40 Конституції України) нехтувати аргументами заявника?, чи створення державою більш сприятливого (відносно національного) режиму іноземного інвестування є порушенням її зобов'язання щодо створення режиму, який є не менш сприятливим ніж національний?, чи угода між Україною і Канадою говорить про повний захист «пільг» чи «прав, наданих згідно з законом»?, чи може ДПІ використовувати будь-які санкції при застосуванні підприємством свого конституційного права на захист (ст. 55 Конституції України)?

Позивач просив надати вичерпну інформацію на дане звернення на підставі саме чинного законодавства, а не скасованого (такого, яке втратило чинність - як це ДПІ безпідставно вчинено у відповіді).

При наданні інформації та прийнятті рішення по даній справі просив прийняти до уваги положення чинного Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» №3206-VІ від 07.04.2011 року (зокрема ст. 16, в частині ненадання чи неповноти наданої інформації).

Письмово повідомити про вчинені по даному зверненню дії та прийняті рішення.

За результатами розгляду даного звернення ДПС України 11.11.2011 року в порядку ст. 56 ПК України прийняла рішення про результати розгляду повторної скарги за №5326/6/10-2215, відповідно до якого податкове повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 25.07.2011 року №, рішення ДПА у Львівській області від 07.10.2011 року №26727/10/25-005/2188, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, залишено без змін, а скаргу СП ТзОВ «Студія Лева» без задоволення.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення та дії відповідачів відповідають вимогам законодавства, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Порядок подання та розгляду органами податкової служби скарг платників податків при оскарженні в адміністративному порядку податкових повідомлень-рішень про визначення сум грошових зобов'язань платника податків або будь-яких інших рішень органів державної податкової служби врегульовано нормами ст. 56 ПК України та Положенням про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженим наказом ДПА України від 23.12.2010 року №1001 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.01.2011 року за №10/18748 (далі - Положення).

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно п. 56.2 ст. 56 ПК України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Пунктом 56.10 ст. 56 ПК України визначено, що рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері митної справи, прийняте за розглядом скарги платника податків є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Відповідно до п. 14 Положення, орган державної податкової служби при розгляді скарги платника податків перевіряє правомірність нарахування, здійсненого органом державної податкової служби та приймає одне з таких рішень: залишає податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення органу державної податкової служби, яке оскаржується, без змін, а скаргу без задоволення; скасовує у певній частині податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення органу державної податкової служби, яке оскаржується, і не задовольняє скаргу платника податків у певній частині; скасовує податкове-повідомлення рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення органу державної податкової служби, що оскаржується, і задовольняє скаргу платника податків повністю; збільшує суму грошового зобов'язання або податкового боргу; залишає скаргу без розгляду та повертає автору.

Згідно п. 56.18 ст. 56 ПК України, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктом 56.19 ст. 56 ПК України передбачено, що у разі коли до подання позовної заяви проводилась процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Виходячи з аналізу зазначених норм ПК України, слід прийти до висновку про те, що позивач як платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу, в даному випадку рішення ДПС України №5326/6/10-2215 від 11.11.2011 року про результати розгляду повторної скарги, яке оскаржує позивач, незважаючи на те, що таке рішення відповідача, зафіксоване у письмовій відповіді на звернення, не є податковим повідомленням-рішенням та рішенням контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання.

Протилежні висновки суперечили б положенням п. 56.10 ст. 56 ПК України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованими доводи позивача в тій частині, що рішення ДПС України №5326/6/10-2215 від 11.11.2011 року про результати розгляду повторної скарги не відповідає вимогам ст. 40 Конституції України, оскільки оскаржуване рішення ДПС України за результатами розгляду повторної скарги прийняте в межах повноважень та з дотриманням норм чинного законодавства.

При цьому взяв до уваги, що зазначена норма Конституції України є загальною, а в даному випадку спірні правовідносини склались з приводу оскарження рішення контролюючого органу в адміністративному порядку, які врегульовані нормами ст. 56 ПК України та Положенням про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженим наказом ДПА України від 23.12.2010 року №1001 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.01.2011 року за №10/18748, як було вже зазначено судом вище.

Наданого ст. 52 ПК України права на податкову консультацію позивач не використав, а податкове повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 25.07.2011 року № в судовому порядку не оскаржив.

Крім того, позивач помилково посилався як на одну з підстав обґрунтування позовних вимог порушення відповідачем Закону України «Про звернення громадян» при ненаданні відповідей поставлених у зверненні СП ТзОВ «Студія Лева» за № 186 від 20.10.2011 року.

Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР, як зазначено у самій назві, не розповсюджується на юридичних осіб. Це підтверджує і його преамбула, відповідно до якої цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Зважаючи на викладене, на таке звернення СП ТзОВ «Студія Лева» чинність Закону України «Про звернення громадян» щодо строків і порядку розгляду не поширюється, оскільки позивач не є суб'єктом правовідносин, які врегульовані Законом України «Про звернення громадян». Застосування аналогії права та аналогії закону, на чому наполягає апелянт, в даному випадку є недопустимим, оскільки спірні правовідносини врегульовані нормами права.

Крім того, виходячи з аналізу норм Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», даними законодавчими актами врегульована процедура отримання загальнодоступної інформації, а не порядок вирішення скарг органами податкової служби, тому посилання позивача на положення зазначених актів законодавства як на підставу позову та його вимоги щодо надання повної інформації на звернення є неправомірними. Зміст вимог позивача, зазначених у зверненні до відповідача, не свідчить про обов'язковість їх розгляду згідно законів України «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації».

Правомірність прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення від 25.07.2011 року №, яке залишено без змін в адміністративному порядку, позивач вправі оскаржити до суду, звернувшись з відповідним позовом.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання дій голови Державної податкової служби України Клименко О.В. щодо неприйняття до уваги при розгляді звернення позивача в порядку ст. 56 ПК України експертного висновку такими, що не відповідають вимогам ст. 40 Конституції України та Податковому кодексу України (п. 83.1 ст. 83 ПК України) суд першої інстанції правильно вважав, що підстави до визнання неправомірними дій зазначеного відповідача відсутні, оскільки в даному випадку, підписавши спірне рішення, дана особа діяла від імені органу ДПС України і особисто жодних неправомірних дій чи бездіяльності щодо позивача не вчиняла.

Твердження позивача про неприйняття до уваги експертного висновку при розгляді його звернення не відповідають обставинам справи ще і в силу того, що у рішенні ДПС України від 11.11.2011 року зазначено, що «для розгляду скарги були використані ксерокопії, зокрема, акта перевірки від 06.07.2011 року №2068/1186/1511/04957350, податкового повідомлення-рішення, рішення ДПА України у Львівській області від 07.10.2011 року №26727/25-005/2188, прийняте за розглядом первинної скарги, поштового повідомлення про вручення та інших документів, що свідчать про обставини справи». Тобто експертний висновок був предметом розгляду контролюючого органу.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позову.

Підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції не має, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу спільного українсько-канадського підприємства «Студія Лева» залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 3.10.2013 року в справі № 813/5256/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М. Старунський