Справа № 813/2395/14
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Справа № 876/8270/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю позивача та представника: Літвінського Р.М. та Жак Н.Т.

та представника відповідача: Тістечка Ю.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торіс» до Львівської митниці Міндоходів, третя особа, що не заявляє вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення від 23.08.2012 року №209000003/2012/201332/1 та картки відмови у митному оформленні товару №209140000/2/01338, стягнення суми переплати податку на додану вартість в сумі 144535,25 та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

10.09.2012 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення від 23.08.2012 року №209000003/2012/201332/1 та картки відмови у митному оформленні товару № 09140000/2/01338; стягнення суми переплати податку на додану вартість в сумі 144535,25 грн.; визнання заявлену ТзОВ «Торіс» митну вартість товарів, що імпортується в Україну за вантажно - митною декларацією 209140000/2012/02861 в сумі 52404,22 польських злотих без ПДВ.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ним були надані всі необхідну документи, якими документально підтверджено заявлену митну вартість товару у зазначеній ВМД. Однак 23.08.2012 року Львівською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товару № 209000003/2012/201332/1 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України товару №/2/01338. Позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави для застосування резервного методу визначення митної вартості товару, оскільки на підтвердження митної вартості імпортованого товару позивачем було надано всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці від 23.08.2012 року №209000003/2012/201332/1. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 23.08.2012 року №209140000/2/01338. Зобов'язано Львівську митницю Міндоходів провести митне оформлення товарів, що імпортуються в Україну Товариством з обмеженою відповідальністю «Торіс» за вантажно - митною декларацією №209140000/2012/02861 за цінами, вказаними у вантажно-митній декларації №209140000/2012/02861. В решті позовних вимог відмовити.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що всупереч ухвалі Вищого адміністративного суд першої інстанції досліджуючи розбіжності у наданих позивачем документах, залишає поза увагою той факт, що крім розбіжностей між відомостями про вагу нетто та кількістю місць у рахунку СМК і ВМД, всупереч ч. 2 ст. 53 МК України в поданих до митного оформлення документах не було подано основний документ для підтвердження митної вартості товарів - платіжні документи про здійснення оплати на товар. Не взято до уваги, що прайс-лист виданий відправником для підприємства «Акорд Україна», яка не є стороною зовнішньоекономічної операції, а це, в свою чергу, суперечить суті прайс-листа, як комерційної пропозиції, яка адресована необмеженій кількості осіб. Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не зазначено, яким чином та якими документами спростовуються розбіжності у вазі нетто згідно ВМД яка не відповідає вазі нетто згідно наданої фактури, а також нсвідновідністі кількості місць у СМК га у фактурі.

У ході апеляційного розгляду представник апелянта Тістечко Ю.Я. надав пояснення та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Позивач Літвінський Р.М. та представник Жак Н.І у ході апеляційного розгляду надали пояснення та просять відхилити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що судом витребовувалося у відповідача витяг з Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України з метою обгрунтування незастосування послідовно інших другорядних методів визначення митної вартості до застосування резервного. Однак, як як вбачається з інформація наданої відповідачем така виявилася неповною, оскільки у витребовуваному та отриманому судом витязі не виявилося інформації ні про позивача, ні про іншого імпортера, який ввозив на митну територію України ідентичний товар (того ж підприємства «Акорд Україна») за цінами, що були застосовані інспектором для визначення митної вартості товарів, що ввозив на митну територію позивач. Таким чином, відповідачем не доведено неможливість застосування інших другорядних методів для визначення митної вартості товарів, що ввозив на митну територію України позивач.

Проте, колегія суддів вважає, що даний висновок суду першої інстанції не можна визнати обґрунтованим.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до контракту № 1/2012, укладеного 28.03.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торіс» (м. Львів) (по контракту - покупець) та фірмою BOG-FRAN Sp.z o.o. (Польща) (по контракту - продавець), фірма BOG-FRAN Sp.z o.o. поставляє ТзОВ «Торіс» меблі.

З метою митного оформлення товару позивачем було подано відповідачу вантажно-митну декларацію (далі - ВМД) № 209140000/2012/028611 (а.с. 89,90). Відповідно до рахунку - фактури 6/EX/MWG/2012 від 13.08.2012 року ціна товару складала 51 668,98 РLN.

При здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару «Меблі в асортименті», що імпортувалися ТзОВ «Торіс» посадовою особою ВМП на декларації митної вартості був вчинений запис стосовно необхідності подання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару згідно з п.3 ст. 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495, зокрема: додатки до зовнішньоекономічного договору від 28.03.2012 року № 1/2012; платіжне доручення про передоплату оцінюваного товару; каталоги, специфікації, прейскуранти, прас-листи виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

На вимогу митного органу, для підтвердження митної вартості товару декларантом ТзОВ «Торіс» 23.08.2012 року були надані наступні документи: додаток № 1 до зовнішньоекономічного договору від 28.03.2012 року № 1/2012; платіжне доручення про передоплату від 16.08.2012 року; каталог, специфікація, прейскурант, прас-лист виробника товару; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені Львівською торгово-промисловою палатою, про що свідчить підпис на декларації митної вартості директора ТзОВ «Торіс».

23.08.2012 року Львівською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товару № 209000003/2012/201332/1 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 209140000/2/01338.

В картці відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 209140000/2/01338 зазначено, що митна декларація не може бути прийнята/товари не підлягають митному оформленню/товари й транспортні засоби не підлягають пропуску через митний кордон України з причин: неможливість завершення митного оформлення по причині внесення змін у гр. 12, 45, 43, 44 ВМД (у зв'язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару) ст.55 МК України, Постанова КМУ від 21.05.2012 року № 450, наказ ДМСУ від 20.04.2005 року № 314.

Згідно матеріалів справи, в рішенні про коригування митної вартості товару № 209000003/2012/201332/1 від 23.08.2012 року зазначено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються у зв'язку з тим, що основні документи, які подані для підтвердження митної вартості містять розбіжності та не містять усіх даних, необхідних для обраного декларантом методу визначення митної вартості, зокрема: вага нетто згідно ВМД не відповідала вазі нетто згідно наданої фактури; невідповідність кількість місць у СМR та у фактурі.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України /у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно до ст. 51 МК митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У ст. 53 МК України передбачено, що одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У зв'язку з виявленням розбіжності між відомостями про вагу нетто та кількість місць у рахунку СМR і ВМД, на виконання ч. 3 ст. 53 МК України декларант також подав додаткові документи, однак відповідач не вбачав підстав для визначення митної вартості ввезених товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

З метою визначення послідовності дій посадових осіб митного органу, що здійснюють контроль за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України розроблено Порядок роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затв. наказом Державної митної служби України від 24 червня 2009 р. № 602, за реєстр. в Міністерстві юстиції України 21 липня 2009 р. за № 669/16685 .

Пунктом 6 згаданого Порядку визначено, що у разі потреби в наданні додаткових документів посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, у графі «Для відміток митного органу» ДМВ (або у випадках, коли вона не подавалась - на зворотному боці Інформаційного аркуша митного контролю товарів за ВМД /додаток 1 до Порядку оформлення/ або на звороті запиту /додаток 3 до Порядку оформлення) робить запис про необхідність подання додаткових документів відповідно до пункту 11 Порядку декларування, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.02.2014 зазначену справу направлено на новий розгляд у зв'язку із тим, що поза увагою судів обох інстанцій залишилась головна обставина яка стала причиною виникнення нього спору - розбіжності у наданих позивачем документах, наявність яких в силу приписів ч.З ст.53 МК України, є достатньою підставою для витребування у позивача додаткових документів.

Колегія суддів зазначає, що згідно постанови суду подані позивачем документи в повній мірі надають відомості про ціну товару, а відтак надавали можливість відповідачу встановити дійсну митну вартість.

Проте, всупереч ухвалі Вищого адміністративного суд першої інстанції досліджуючи розбіжності у наданих позивачем документах, залишає поза увагою той факт, що крім розбіжностей між відомостями про вагу нетто та кількістю місць у рахунку СМК і ВМД, всупереч ч. 2 ст. 53 МКУ в поданих до митного оформлення документах не було подано основний документ для підтвердження митної вартості товарів - платіжні документи про здійснення оплати на товар.

Згідно ч. 3 ст.53 Кодексу передбачено перелік документів, які митний орган може вимагати у декларанта у разі, якщо документи, зазначені у ч.2 ст. 53 МК України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Це, зокрема, транспортні (перевізні) документи, виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару.

За результатами здійснення контролю у поданих до митного оформлення документах виявлено наступні розбіжності та неповну інформацію вага нетто згідно ВМД не відповідає вазі нетто згідно наданої фактури; невідповідність кількості місць у СМК та у фактурі.

Таким чином, під час подання до митного оформлення документів не було подано основний документ для підтвердження митної вартості товарів - платіжні документи про здійснення оплати на товар, а серед поданих документів посадовою особою митниці було виявлено розбіжність.

Відповідно до п. 4 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Держмитслужби України від 13.07.12 №362 (далі - Методичні рекомендації), за результатами роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадова особа здійснює заходи, передбачені статтею 54 Митного кодексу України. Вказаною статтею визначається право митного органу письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 Митного кодексу України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визначення митної вартості.

Виходячи з викладеного та зважаючи на виявлені під час аналізу ризиків обставини, посадовою особою ВМП 21.08.12 відповідно до п. З ст. 53 МК України було вчинено запис на ДМВ про необхідність надання додаткових документів, а саме додаток до зовнішньоекономічного договору; платіжне доручення про здійснення передоплати за імпортований товар; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертиими організаціями.

23.08.12 р. декларантом були надані додаткові документи, які витребувались митним органом. При розгляді поданих декларантом докуменів встановлено, що наданий прайс-лист виданий відправником для підприємства «Акорд Україна», яка не є стороною зовнішньоекономічної операції; ціна зазначена у висновку підготовленому Львівською Торгово-промисловою Палатою більша від заявленої декларантом.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що прайс-лист виданий відправником для підприємства «Акорд Україна», яка не є стороною зовнішньоекономічної операції, а це, в свою чергу, суперечить суті прайс-листа, як комерційної пропозиції, яка адресована необмеженій кількості осіб.

Таким чином, митний орган не одержав документальних підтверджень щодо задекларованої декларантом митної вартості.

Разом з тим, судом всупереч вимогам ухкали Вищого адміністративного суду України від 18.02.2014р., не надано оцінки тому факту, чи надані позивачем додаткові документи встановлювали або спростовували наявні розбіжності, а саме, судом першої інстанції при прийнятті рішення, не зазначено, яким чином та якими документами спростовуються розбіжності у вазі нетто згідно ВМД яка не відповідає вазі нетто згідно наданої фактури, а також невідновідності кількості місць у СМК га у фактурі.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що Товариством було подано всі необхідні документи, якими документально підтверджено заявлену митну вартість, що в свою чергу спростовує правомірність прийняття рішення про визначення митної вартості товарів та картки відмови.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України, з декларантом проведена консультація з метою обгрунтованого вибору методу визначення митної вартості, про що зроблена відповідна відмітка на звороті ДМВ. За результатом такої консультації досягнуто згоди щодо не визнання митної вартості імпортованих товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. / зв'язку з неподанням основних документів, які підтверджують відомості про митну вартість товарів. А також досягнуто згоди щодо неможливості застосування наступних методів визначення митної вартості.

У ході консультацій посадові особи митниці, не маючи інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, запитали в декларанта про наявну у нього інформацію щодо митного оформлення ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів. Проте декларантом не було надано Львівській митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів

Не було надано Львівській митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів під час процедури консультацій до моменту винесення Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів і самим позивачем

За таких умов посадові особи Львівської митниці не мали змоги застосувати методи визначення митної вартості № 2 та №3.

Відповідно до норм статті 59 МК України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основ) для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна виробництва; виробник.

Проте, на момент перевірки заявленої позивачем митної вартості були відсутні митні оформлення ідентичних товарів які б співпадали по асортименту продукції, не відомі та документально не підтверджені їх фізичні характеристики, якість та репутація даної продукції на ринку від виробника за час максимально наближений до моменту прийняття Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.

Відповідно до норм статті 60 МК України, яка регламентує застосування методу визначення митної вартості № 3-у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Проте, на момент перевірки заявленої позивачем митної вартості були відсутні митні оформлення подібних товарів які б співпадали по асортименту продукції, не відомі та документально не підтверджені їх якість та репутація даної продукції на ринку від виробника за час максимально наближений до моменту прийняття Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.

Стосовно не застосування Львівською митницею при перевірці заявленої декларантом митної вартості методів №4 та №5:

Відповідно до норм статті 62 МК України, яка регламентує застосування методу визначення митної вартості на основі віднімання вартості, методу № 4 - у разі якщо оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортні товари продаються (відчужуються) на митній території України / незмінному стані, для визначення митної вартості товарів за цим методом за основу береться ціна одиниці товару, за якою оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортовані товари продаються на території України у найбільших загальних кількостях покупцю, який не є пов'язаною з продавцем особою, одночасно або у час, наближений до дати ввезення оцінюваних товарів, за умови вирахування, якщо вони можуть бути виділені, визначених Митним кодексом України компонентів.

У разі якщо ні оцінювані, ні ідентичні чи подібні (аналогічні) товари не продаються в Україні одночасно або в час. максимально наближений до дати ввезення оцінюваних товарів в Україну, митна вартість таких товарів визначається на основі ціни одиниці товару, за якою відповідно оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) з оцінюваними товари продаються в Україні в кількості, достатній для встановлення ціни за одиницю такого товару, у такому ж стані, в якому вони були ввезені, на найбільш ранню дату після ввезення товарів, які оцінюються, але до сплину 90-денного строку.

У разі відсутності випадків продажу оцінюваних, ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів у такому ж стані, в якому вони перебували на день ввезення в Україну, на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи митна вартість таких товарів визначається на основі ціни одиниці товару, за якою зазначені товари продаються в Україні після подальшої обробки (переробки) найбільшою партією особам, не пов'язаним з особами, у яких вони купують такі товари. При цьому робляться відповідні поправки на вартість, додану такою обробкою (переробкою), та вирахування, передбачені пунктами 1 - 3 частини другої цієї статті.

Вирахування вартості, доданої подальшою обробкою (переробкою), повинні ґрунтуватися на даних, які є об'єктивними, підтверджуються документально, піддаються обчисленню та належать до вартості такої роботи. За основу для обчислень беруться прийняті промислові формули, рецепти, методи будівництва та інша галузева практика.

Таким чином Метод визначення митної вартості № 4 не був застосований, оскільки на момент визначення заявленої позивачем митної вартості було відсутнє документальне підтвердження про ціну одиниці товару, що були продані на території України, з поправкою положень частини 2, 3 статті 62 МК України.

Відповідно до норм статті 63 МК України, яка регламентує застосування методу визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості, методу №5 - для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість, яка повинна складатися із сум вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація повинна базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються; обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну; загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.

Проте посадова особа митного органу не може вимагати або примушувати будь-яку особу, яка не є резидентом, надавати для вивчення або дозволяти доступ до будь-якого рахунка чи інших записів для цілей визначення обчисленої вартості. Інформація, подана виробником товарів для цілей визначення митної вартості згідно з положеннями цієї статті, може бути перевірена в країні - виробникові товарів уповноваженими органами України за згодою виробника і за умови повідомлення заздалегідь уряду країни - виробника товарів та за відсутності заперечень проти такої перевірки.

Таким чином Метод визначення митної вартості № 5 не був застосований, оскільки відсутнє документальне підтвердження щодо витрат, які включаються в ціну товарів відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Застосовуючи послідовно методи визначення митної вартості та не зумівши застосувати методи 1-5, посадові особи митниці, відповідно до статті 64 визначили митну вартість на імпортований позивачем товар з використанням резервного методу (метод №6). Цей метод визначення митної вартості передбачає, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна грунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; мінімальної митної вартості; довільної чи фіктивної вартості.

Жодна з перелічених семи підстав Львівською митницею не була застосована. Отже, митницею послідовно застосовувались методи визначення митної вартості.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, оскільки спростовують і дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Міндоходів задовольнити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року у справі №813/2395/14 скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний