Справа № К/9991/63291/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року м. Київ К/9991/63291/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Генерального прокурора України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 6 вересня

2011 року, -

встановив:

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зазначеним позовом, у якому просила визнати протиправною бездіяльність Генерального прокурора України при вирішенні її скарги від 4 листопада 2010 року, проінформувати Президента України про протиправну бездіяльність відповідача при вирішенні скарги від 4 листопада 2010 року та зобов'язати Генерального прокурора України направити на її адресу відповідь на питання, зазначені в скарзі від 4 листопада 2010 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2011 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2011 року і прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 4 листопада 2010 року ОСОБА_4 направила Президенту України Януковичу В.Ф. скаргу на дії Генерального прокурора України Медведька О.І., в якій вимагала провести перевірку по її скарзі та надати у встановлений строк відповідь на питання, зазначені у скарзі, в тому числі про наявність чи відсутність об'єктивних причин розгляду її скарги від 21 травня 2005 року з порушенням положень Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), отриманої Генеральним прокурором України 26 травня 2005 року. Просила виявити чи відповідає відповідь Генерального прокурора України від 21 серпня 2010 року, відправлена поштою на її адресу 26 серпня 2010 року, вимогам Указу Президента України «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» від 7 лютого 2008 року № 109/2008. Також встановити, на яких підставах головним санітарним лікарем Донецької області ОСОБА_7 не було їй надано повної та конкретної відповіді на питання, поставлені нею у заяві від 2 листопада 2005 року. Крім цього, позивач навела інші питання, відповідь на які просила зобов'язати надати Генеральним прокурором України на ім'я Президента України та направити на її адресу.

17 листопада 2010 року Управлінням з питань звернень громадян Адміністрації Президента України на адресу ОСОБА_4 направлений лист № 22/142419-05К, у якому зазначалось, що її звернення від 4 листопада 2010 року відповідно до вимог частини 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР надіслано з контролем для розгляду за належністю до Генеральної прокуратури України із супровідним листом від 17 листопада 2010 року та з проханням повідомити ОСОБА_4 і Адміністрацію Президента України про прийняте рішення. Вказаний лист в секретаріаті Генеральної прокуратури України був зареєстрований 19 листопада 2010 року.

16 грудня 2010 року заступником Генерального прокурора України Занфіровим В. позивачеві надіслана відповідь на її скаргу від 4 листопада 2010 року, в якій, крім іншого, зазначено, що проведеними прокуратурою Донецької області перевірками законності реконструкції приміщення магазину на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_10 на праві власності, встановлено, що ці роботи проведені ОСОБА_10 самовільно, без дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Донецькій області на виконання будівельно-монтажних робіт. За виявленими порушеннями вжито заходів реагування. У липні 2009 року ОСОБА_10 майданчик демонтовано, земельну ділянку звільнено. У зв'язку з фактичним повним виконанням рішення господарського суду Донецької області від 26 вересня 2007 року виконавче провадження 20 липня 2009 року закінчено на підставі пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2010 року позов прокуратури міста Харцизька Донецької області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Донецькій області та виконавчого комітету Харцизької міської ради Донецької області про зобов'язання ОСОБА_10 виконати вимоги Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Донецькій області шляхом демонтування самовільно збудованого тамбуру задоволено. У зв'язку з апеляційним оскарженням вищезазначеної постанови не вбачалось підстав для вжиття заходів реагування. Крім того, у відповіді зазначено, що за результатами розгляду заяв позивача прийнято рішення в порядку статті 97 Кримінально-процесуального кодексу України і 10 грудня 2010 року Генеральною прокуратурою України скасована постанова прокуратури Донецької області від 8 листопада 2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи щодо законності дій головного санітарного лікаря Донецької області ОСОБА_7

Так, статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно частини 1 статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

У пункті 6 частини 1 статті 18 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Частиною 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Статтею 123 Конституції України закріплено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 1789-XII) прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

У частині 1 статті 3 Закону № 1789-XII встановлено, що повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.

Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного Закону прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Статтею 15 Закону № 1789-XII визначено повноваження Генерального прокурора України по керівництву органами прокуратури, згідно пункту 1 частини 1 якої, Генеральний прокурор України спрямовує роботу органів прокуратури і здійснює контроль за їх діяльністю.

Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 28 грудня 2005 року № 9гн, (далі - Інструкція) встановлюється порядок розгляду і вирішення звернень громадян, службових та інших осіб, запитів і звернень народних депутатів України, депутатів місцевих рад, а також прийому громадян, службових та інших осіб у Генеральній прокуратурі України, прокуратурах Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, військових прокуратурах регіонів та Військово-Морських Сил України, міських, районних, міжрайонних і прирівняних до них прокуратурах (пункт 1.2 Інструкції).

Пунктом 3.2 Інструкції (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що по кожному зверненню в прокуратурах усіх рівнів може бути виконана одна з таких дій: - прийнято до розгляду; - передано на вирішення до підпорядкованої прокуратури; - направлено до іншого відомства; - долучено до скарги, що раніше надійшла, або до матеріалів кримінальної справи.

Порядок перевірки звернень, що забезпечує найбільш повний, оперативний і кваліфікований розгляд поставлених у них питань, визначається Генеральним прокурором України, його заступниками, начальниками самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України (пункт 4.1 Інструкції).

Пунктом 6.1. Інструкції передбачено, що звернення громадян, запити, звернення народних депутатів України, депутатів місцевих рад вважаються вирішеними та знімаються з контролю, якщо поставлені в них питання перевірено, вжито необхідних заходів, дано вичерпні відповіді згідно з чинним законодавством і направлено письмову відповідь.

Як встановлено судами, заступником Генерального прокурора України за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 від 4 листопада 2010 року, отримано 19 листопада 2010 року, 16 грудня 2010 року надана відповідь, якою повідомлено про розгляд її скарги.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки відповідач не припустився бездіяльності при розгляді її скарги і діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при

ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Генерального прокурора України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.