Справа № 807/2471/14
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2015 рокум. Ужгород№ 807/2471/14

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Лумей В.Г.,

за участю:

позивача: Державне підприємство "Міжгірське лісове господарство", представник - Левицький А.О.,

відповідача: Державна податкова інспекція у Міжгірському районі Закарпатської області, представник - Гайович В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Міжгірське лісове господарство" до Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Закарпатської області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 23 лютого 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 27 лютого 2015 року.

Державне підприємство "Міжгірське лісове господарство" звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Закарпатської області, якою просить визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 17.07.2014 року № /91/1545 та від 17.07.2014 року № /93/1547.

Позов мотивовано тим, що ДПІ У Міжгірському районі було проведено планову перевірку ДП "Міжгірське лісове господарство" з питань дотримання вимог податкового, іншого законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р. та валютного законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р.

За результатами перевірки було винесено Акт перевірки від 03.07.2014р. № 0000287/07-08-22/22114589. На підставі вищевказаного Акту перевірки було винесено податкові повідомлення - рішення від 17.07.2014 року:

- № /91/1545, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 18218,00, в т.ч. за основним платежем 14574,00 грн. та за штрафними санкціями 3644,00 грн.;

- № /93/1547, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 89062,00 грн., в т.ч. за основним платежем 71250,00 грн. та за штрафними санкціями 17812,00 грн.

Перевіркою встановлено, що позивач порушив п.144.1 ст. 144 ПК України шляхом віднесення витрат по заготівлі насіння, закладки розсадників, висадки лісових культур та догляду за молодими насадженнями до складу собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарі (робіт, послуг). ДПІ вважає, що дерева у лісі є довгостроковими сільськогосподарськими біологічними активами, а зазначені витрати повинні амортизуватись та відображатись на субрахунку 155 "Придбання (вирощування) біологічних активів.

Позивач вважає такі твердження відповідача безпідставними, а податкові повідомлення - рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів наведених у позовній заяві та проси суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, з мотивів наведених у письмових запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ДПІ У Міжгірському районі було проведено планову перевірку ДП "Міжгірське лісове господарство" з питань дотримання вимог податкового, іншого законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р. та валютного законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р.

За результатами перевірки було винесено Акт перевірки від 03.07.2014р. № 0000287/07-08-22/22114589. На підставі вищевказаного Акту перевірки було винесено податкові повідомлення - рішення від 17.07.2014 року:

- № /91/1545, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 18218,00, в т.ч. за основним платежем 14574,00 грн. та за штрафними санкціями 3644,00 грн.;

- № /93/1547, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 89062,00 грн., в т.ч. за основним платежем 71250,00 грн. та за штрафними санкціями 17812,00 грн.

Перевіркою зазначено, що позивач порушив п.144.1 ст. 144 ПК України шляхом віднесення витрат по заготівлі насіння, закладки розсадників, висадки лісових культур та догляду за молодими насадженнями до складу собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарі (робіт, послуг). ДПІ вважає, що дерева у лісі є довгостроковими сільськогосподарськими біологічними активами, а зазначені витрати повинні амортизуватись та відображатись на субрахунку 155 "Придбання (вирощування) біологічних активів.

ДП "Міжгірський лісгосп" є постійним лісокористувачем, якому для ведення лісового господарства державою надано у постійне користування лісові угіддя, тобто здійснює свою діяльність в галузі лісового господарства. Це види діяльності, що визначаються класами 02.1 - 02.4 розд. 02 "Лісове господарство та лісозаготівлі" класифікації видів економічної діяльності (КВЕД ДК 009:2010), що була затверджена наказом Держтехспоживзахисту України від 29.11.2010 року № 530 і введена в дію з 01.01.2012р.

Згідно з п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. № 318, прямі витрати - це витрати, що можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об'єкта витрат економічно доцільним шляхом. Об'єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Отже прямими витратами лісового господарства (лісгоспу) є будь-які витрати, що відносяться як до виробництва продукції лісового господарства (в т.ч. продукції лісозаготівель), так і відповідного виду діяльності, що визначені в довідці ЄДРПОУ (лісівництво, лісозаготівлі).

Специфікою ведення лісового господарства є те, що витрати на вирощування посадкового матеріалу, посадку лісу, догляд за культурами тощо принесуть дохід у майбутньому - після досягнення лісом віку стиглості (при рубках головного користування) або в процесі рубок формування, при яких також отримується деревина, та в процесі отримання інших корисних властивостей лісів незалежно від їх віку стиглості. Отримання доходу від цих рубок законодавчо закріплено виключно за лісовим господарством, оскільки згідно п.2, 3 ч.1 ст.19 Лісового кодексу України останньому належить виключне право на заготівлю деревини та право власності на заготовлену ними продукцію та доходи від її реалізації.

П.1 ч.2 ст.19 Лісового кодексу України встановлено не тільки право, а й обов'язок постійного лісокористувача (лісгоспу) нести витрати із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Таким чином, суд вважає, що позивач цілком правомірно включив до витрат виробництва витрати, понесені з створення лісових культур, посадки, догляду за лісом безпосередньо у звітному періоді їх понесення.

Відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30 "Біологічні активи" (ПСБО 30), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 листопада 2005 року за №790, біологічні активи - тварина або рослина, які в процесі біологічних перетворень здатна давати саме сільськогосподарську продукцію та/або додаткові біологічні активи, а також приносити в інший спосіб економічні вигоди.

Судом було встановлено, що позивачем проводилася посадка лісових дерев. Жодна з вказаних порід дерев, в процесі росту (перетворення) не здатна давати додаткову продукцію, або якісь інші додаткові блага. Додаткові блага від дерев неможливо отримати за винятком продукції побічного користування та інших корисних властивостей лісів, які не є основними, визначальними відносно понесених витрат. Основним доходом в даному випадку є саме ліквідація (рубка) лісу і отримання деревини. Тобто дані послуги під визначення "Біологічні активи" не підпадають.

Крім того, ліс не є біологічним активом і тому, що його продукція не є сільськогосподарською, що є визначальним для визнання біологічного активу (п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30 "Біологічні активи"). Згідно з цим же пунктом 4 Положення (стандарту), сільськогосподарська продукція - актив, одержаний в результаті відокремлення від біологічного активу, призначений для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання. Продукт відокремлення від лісових масивів у даному випадку відсутній, оскільки сухі гілки, листя, кора, луб лісовим господарством не використовуються (або використовуються мізерно і не визначально для понесених витрат - збирання лісової підстилки, хворосту).

Біологічні активи повинні знаходитися на балансі підприємства, здатні в процесі біологічних перетворювань давати сільськогосподарську продукцію та/або додаткові біологічні активи, а також приносити в інший спосіб економічні вигоди. На них повинна нараховуватись амортизація. В даному випадку, основні ознаки біологічних активів у деревини відсутні. Ліс не перебуває на балансі підприємства, не обліковується у грошовому чи натуральному виразі.

Згідно з ст.7 Лісового кодексу України, всі ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Дерева, в їх природному стані (на корінні) є природним ресурсом, вони не є майном. Відповідно - вони не можуть оприбутковуватись за бухгалтерським обліком підприємства як матеріальні цінності.

П.5 Положення (стандарту) визначено, що біологічний актив та/або сільськогосподарська продукція визнаються активом, якщо існує імовірність отримання підприємством у майбутньому економічних вигод, пов'язаних з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена. Визначення вартості можливе за умови відособлення таких ділянок, окремого обліку витрат у їх межах, взяття їх на баланс у вигляді цільових плантацій (вирощування швидкоростучих порід деревини для біопалива, кілків, плантації новорічних ялинок тощо).

Крім того, судом встановлено, що позивач не заперечує існування саме такого біологічного активу у разі створення штучних насаджень (плантацій). Отже це є цілком керованим середовищем, з управлінням біологічними перетвореннями активів, в результаті чого таку діяльність можна віднести до сільськогосподарської.

Це ж стосується і мисливських господарств, де не тільки добувають мисливські ресурси, але і вирощують ссавців та пернатих у штучних умовах для підтримання оптимальної щільності тварин та ємності мисливських угідь. Аналогію можна провести і по відношенню до рибних господарств, які займаються не тільки виловом риби, але й її промисловим розведенням для подальшого наповнення та експлуатації водойм.

Також у параграфі 6 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку МСБО 41 "Сільське господарство" зазначено, що сільськогосподарська діяльність охоплює й інші види діяльності, наприклад, лісове господарство, садівництво, квітникарство, риборозведення тощо.

На підтвердження доводів позивача, в п.4 МСБО 41 також наведена таблиця прикладів біологічних активів, серед яких зазначено "Дерева у лісопосадці" продуктом яких є "зрубаний ліс". Тобто в даному випадку мова йде про штучне насадження - плантацію лісопосадки, лісовий масив, ідентифікований, оцінений та відособлений і взятий на баланс.

За міжнародними принципами сталого ведення лісового господарства заходи по вирощуванню лісових плантацій доповнюють систему ведення лісового господарства і знижують тиск на природні ліси, сприяють відновленню і збереженню природних лісів. Під плантаціями потрібно розуміти лісонасадження переважно швидкоростучих порід, які створені виключно з комерційною метою. При плантаційному веденні лісового господарства дійсно повинно застосовуватися Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30 "Біологічні активи", але в Україні (на відміну наприклад від сусідньої Угорщини) відсутнє плантаційне ведення лісового господарства.

П.п. "б" п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 41 "Сільське господарство" вказано: збирання врожаю з джерел, управління якими не здійснюється (наприклад, морська риболовля та вирубка лісу), не є сільськогосподарською діяльністю.

Враховуючи вищенаведе, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30 не поширюється на біологічні активи, не пов'язані із сільськогосподарською діяльністю, а дерева в лісі в даному випадку не є біологічними активами пов'язаними із сільськогосподарською діяльністю.

Таким чином, суми витрат по заготівлі насіння, закладки розсадників, висадки та догляду за молодими насадженнями лісових культур позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат (собівартості) реалізованих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30 Сільськогосподарська діяльність - процес управління біологічними перетвореннями з метою отримання сільськогосподарської продукції та/або додаткових біологічних активів.

Сільськогосподарська продукція - актив, одержаний в результаті відокремлення від біологічного активу, призначений для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 30.10.2013р. (міститься в матеріалах справи) ДП "Міжгірське ЛГ" здійснює такі види економічної діяльності: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 02.10 Лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві; 02.20 Лісозаготівлі, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування; 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт. Таким чином, відповідно до витягу з ЄДРПОУ ДП "Міжгірське ЛГ" не здійснює сільськогосподарську діяльність.

Дерева в лісі не є сільськогосподарської продукцією оскільки вони не одержанні в результаті відокремлення від біологічного активу, як це передбачено визначенням сільськогосподарської продукції, що міститься в п.4 ПСБО 30.

Згідно з п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30 Біологічний актив та/або сільськогосподарська продукція визнаються активом, якщо існує імовірність отримання підприємством у майбутньому економічних вигод, пов'язаних з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.

П. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30 передбачено, що Довгострокові біологічні активи, справедливу вартість яких на дату балансу достовірно визначити неможливо або якщо підприємство є платником податку на прибуток можуть визнаватися та відображатися за первісною вартістю з урахуванням суми їх зносу і втрат від зменшення корисності.

Таким чином, п.5 та п.11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30 передбачають обов'язковість взяття біологічних активів на баланс підприємства, але висаджені дерева не перебувають на балансі позивача і більше того ДП "Міжгірське ЛГ" не має законодавчих підстав для зарахування лісу у свій баланс.

В своїх поясненнях представник відповідача зазначає, що п. 7.3. ст. Податкового кодексу України, чітко визначено, що будь-які питання, щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норма податкового законодавства.

Однак в даному випадку йде мова саме про бухгалтерський, а не про податковий облік. У свою чергу нормативним актом, який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні є Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Відповідно до пункту 6 статті 6 вказаного закону міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, у межах своєї компетенції, відповідно до галузевих особливостей розробляють на базі національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку методичні рекомендації щодо їх застосування. На підставі вказаних законодавчих положень, з метою забезпечення однакового підходу у формуванні собівартості продукції (робіт, послуг) лісового господарства і промисловості на підприємствах і в організаціях лісового господарства України, Міністерством лісового господарства України було видано наказ № 72 від 17 липня 1996 р.

Судом було з'ясовано, що у періоді, за який проводилася перевірка (з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р.) діяли методичні рекомендації з формування собівартості продукції (робіт, послуг) на підприємствах лісового господарства України, затверджені наказом Державного комітету лісового господарства України від 08.11.2002 р. № 146.

Відповідно до п. 10 Інструкції та п. 10 Методичних рекомендацій витрати на посадку та вирощування лісових насаджень (роботи з штучного і природного лісовідновлення, лісорозведення, створення лісонасінневої бази, формуванню високопродуктивних лісових насаджень, заготівлі лісового насіння та ін.) відносяться до витрат основного виробництва.

Суд не може погодитися з твердженнями відповідача стосовно того, що відповідно до ст.98 Лісового кодексу України видатки на підвищення продуктивності, поліпшення якісного складу лісів державної і комунальної власності, їх охорону, захист і відтворення фінансуються шляхом цільового виділення коштів державного та місцевих бюджетів для реалізації загальнодержавних і регіональних (місцевих) програм ведення лісового господарства з наступних підстав.

Ст.98 Лісового кодексу України передбачено, що видатки на підвищення продуктивності, поліпшення якісного складу лісів, їх відтворення і охорони здійснюються за рахунок державного бюджету та власних коштів підприємств, установ і організацій лісового господарства - щодо лісів державної власності. Видатки за рахунок державного чи місцевого бюджету фінансуються шляхом цільового виділення коштів державного та місцевих бюджетів для реалізації загальнодержавних, державних і регіональних (місцевих) програм ведення лісового господарства. Такою програмою є Державна програма «Ліси України» на 2010-2015 роки. затв. постановою КМУ від 16.09.2009 р. №977. В розділі «Обсяги та джерела фінансування» цієї Програми передбачено, що фінансування Програми здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, власних коштів лісокористувачів та інших джерел. П.7 вищевказаної Програми - саме на лісокористувачів і покладаються основні витрати по завданню 2 "Нарощування ресурсного та екологічного потенціалу лісів, забезпечення ведення лісового господарства на засадах сталого розвитку".

Бюджетне фінансування витрат здійснюється за принципом покриття витрат, не забезпечених отриманими доходами.

Згідно п.4 Порядку використання коштів державного бюджету, що виділяються для здійснення заходів з ведення лісового і мисливського господарства, охорони і захисту лісів, затв., постановою КМУ від 21 лютого 2007 р. № 253, обсяг бюджетних коштів визначається як різниця між загальною нормативною потребою у видатках на ведення лісового та мисливського господарства, охорону і захист лісів та обсягом надходжень власних коштів від лісогосподарської діяльності. При цьому кошти, що надійшли від реалізації деревини, одержаної від рубок, пов'язаних з веденням лісового господарства, спрямовуються у повному обсязі на ведення лісового та мисливського господарства, охорону і захист лісів.

П.138.1.1 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати операційної діяльності включають: вартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2. 138.11 цієї ст., п. 140.2 - 140.5 ст. 140. ст.ст. 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що можливість віднесення витрат позивача до собівартості придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) передбачена Податковим кодексом України, крім того, позивач цілком правомірно включив до витрат виробництва витрати понесені з створенням лісових культур, посадки, догляду за лісом безпосередньо у звітному періоді їх понесення.

Аналогічну позицію викладено і в постанові Житомирського окружного адміністративного суду № 806/6695/13-а від 18.11.2013 року за позовом Державного підприємства "Ємільчинське лісове господарство" до Новоград-Волииської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, де визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014р. апеляційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишено без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду, без змін.

Крім того, Львівським апеляційним адміністративнии судом було винесено ухвалу по справі № 4349/14 за апеляційною скаргою Берегівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2014 року за позовом ДП "Берегівське лісове господарство" до Берегівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про скасування податкових повідомлень - рішень, де апеляційну скаргу Берегівської ОДПІ залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду - без змін.

Згідно зі ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладені обставини та враховуючи приписи ч.2 ст.71 КАС України, в силу яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову відповідач належними та допустимими доказами не довів у суді правомірність прийнятих ним податкових повідомлень - рішень від 17.07.2014 року № /91/1545 та від 7.07.2014 року № /93/1547.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 160-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов Державного підприємства "Міжгірське лісове господарство" до Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Закарпатської області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 17.07.2014 року № /91/1545, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 18218,00, в т.ч. за основним платежем 14574,00 грн. та за штрафними санкціями 3644,00 грн.;

Визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 17.07.2014 року № /93/1547, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 89062,00 грн., в т.ч. за основним платежем 71250,00 грн. та за штрафними санкціями 17812,00 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяП.П. Микуляк