Справа № 761/21793/14-а
Суддя: Маліновська В. М.
Дата ухвалення: 2015-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/761/18/2015
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маліновської В.М.

при секретарі Лазоришинець К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Києва про визнання дій та бездітності незаконними і неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_1 (позивач) звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Києва (відповідач) про визнання дій та бездітності незаконними і неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просила визнати незаконними дії відповідача щодо застосування ним під час нарахування / перерахунку пенсій позивача положень Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів, якими у порушення та розріз встановлених Конституцією і Законами України вимог і норм, визначено розміри пенсій для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до того, ще й значно менші, ніж передбачені ст.ст. 50, 54 закону № 796 для відповідної категорії громадян; визнати бездіяльність відповідача щодо нарахування, перерахунку та виплати ним позивачу недоотриманих сум державної та додаткової пенсій, передбачених ст.ст. 49, 50, 54 Закону № 796, протиправною; зобов'язати відповідача зробити нарахування, перерахунок та виплату пенсій позивача відповідно, на підставі, у порядку та розмірах, встановлених законом України № 796 у редакції діючих Законів України № 230/96, № 231 та пов'язаними із ним законами, а саме: державну пенсію: - у розмірі не нижчому шести мінімальних пенсій за віком; додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю: - у розмірі п'ятдесяти процентів мінімальної пенсії за віком, де розмір пенсії за віком визначається у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, яки втратили працездатність, встановленого законом, одночасно враховуючи вимоги ст. 67 Закону № 796, за якими розміри пенсій збільшуються у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; - без урахування приписів Бюджетних законів, а також підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, якими визначено розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відмінні від законодавчо встановлених, ще й у бік зменшення; зобов'язати відповідача зазначені нарахування та перерахунку провести за період, починаючи з 01 січня 2005р. і до моменту винесення рішення у цій справі; зобов'язати відповідача перерахувати у подальшому , позивачу визначені ст.ст. 50, 54 закону № 796 розміри пенсій, у зв'язку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для відповідної групи осіб, починаючи з дня встановлення нового розміру, а також вчасно проводити виплати належної позивачу пенсії; стягнути з відповідача у порядку негайного виконання, передбаченого статтею 256 КАС України, на користь позивача боргову суму за пенсійними виплатами, що виникла за весь період невиконання вимог Законів України щодо нарахування та перерахунку пенсій позивача, передбачених ст.ст. 50, 54 Закону № 796.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі, головуючий суддя дійшла висновку, про залишення позовних вимог частині вимог з 01 січня 2005 року і по 16 січня 2014 року, без розгляду (а.с.32-33).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду м.Києва від 13 листопада 2014 року, апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 28 липня 2014 року - без змін (а.с.61-62).

У судове засідання позивач не з'явилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем перерахунок пенсії позивачу здійснено у відповідності до вимог закону та відсутні підстави для його перерахунку, в матеріалах справи містяться письмові заперечення (а.с.38-40).

Заслухавши пояснення представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що позивач є особою, постраждалою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (1 категорії), що підтверджується Вкладкою № НОМЕР_1 до посвідчення громадянки, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи від 19 лютого 2004 року (а.с. 25) зі встановленою інвалідністю ІІІ групи, та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Нарахування та виплата позивачу основної та додаткової пенсії відповідно до закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Києва.

03 березня 2014 року позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила призначити й в подальшому нараховувати та виплачувати їй згідно ч.4 ст. 54 ЗУ від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ основну державну щомісячну пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, згідно ст. 50 ЗУ від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на рівні прожиткового мінімуму; провести перерахунок та виплатити заборгованості за попередній період вищевказаних пенсій починаючи з 01 січня 2005 року по час призначення розміру пенсій, згідно ч.4 ст. 54 ЗУ від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ основної державної щомісячної пенсії в розмірі шість мінімальних пенсій за віком, та згідно ст. 50 ЗУ від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком; згідно ЗУ від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ провести розрахунок та виплатити компенсацію втрати частини доходів в зв'язку з порушенням встановлених строків виплати починаючи з 01 січня 2005 року по час повного розрахунку по заборгованості перед позивачем за попередній період; згідно ст. 67 ЗУ від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ виплачувати позивачу належні їй пенсії, з урахуванням збільшення прожиткового мінімуму (а.с. 10-11).

Листом УПФУ в Шевченківському районі м.Києва від 01 квітня 2014 року № 4702/06 позивачу повідомлено, що розмір її пенсії становить 3 932, 77 грн., де 3636, 37 грн. - основний розмір згідно ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 284, 70 грн. - додаткова пенсія інвалідам ІІІ групам внаслідок Чорнобильської катастрофи; 11, 70 грн. - доплата у зв'язку з підвищенням розміру середньої заробітної плати працівників в Україні з 01 березня 2012 року (а.с 12-13).

Згідно довідок УПФУ в Шевченківському районі м.Кивєа від 31 березня 2014 року за №№ 1915, 1916, 1917, 1918, 1919, 1920, 1921, 1922, 1923, 1924 (а.с. 14-23), позивач отримувала пенсію за віком потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС у 2005 р. - 3 987,52 грн., пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам ІІІ групи у 2006 році всього - 12538,44 грн.; у 2007 році всього - 13 700, 00 грн.; у 2008 році всього - 14 787, 75 грн.; у 2009 році всього - 15037,30 грн.; у 2010 році всього - 15469,62 грн.; у 2011 році всього - 15708,18 грн.; у 2012 році всього - 46 785,84 грн.; у 2013 році всього - 47011,74 грн.; у 2014 році з січня по березень, всього - 11798,31 грн.

Пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію (ст. 49 ЗУ «про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок катастрофи»).

Відповідно до ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції від 28 лютого 1991р., позивач має право на отримання державної пенсії здоров'ю у розмірі 75 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

14 червня 2011 року до Закону України «Про Державний бюджет на 2001 рік» були внесені зміни та доповнення, відповідно до яких розмір пенсії за ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» мав визначатися Кабінетом Міністрів України. На виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік», 06 липня 2011 року Кабінет Міністрів України виніс постанову № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011р.

За змістом Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210, (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 112 від 25 березня 2014 року), визначено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, відповідно до ст.ст. 50, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлено мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АСЕ, зокрема особам, які віднесені до ІІІ групи інвалідності - 145 відсотків прожиткового мінімуму.

Як зазначає позивач, відповідачем при обчисленні її пенсій застосовуються норми правових актів України, які за своєю природою та предметом не можуть урегульовувати правові відносини, що є предметом регулювання інших, спеціальних законів України, зокрема, законів про соціальні гарантії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, - що, як наслідок, призводить до нарахування належних позивачу пенсій у значно меншому розмірі, що суттєво обмежує конституційні права позивача, зокрема, на соціальний захист та достатній життєвий рівень.

Відповідно до постанови КМУ № 745, установлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність: тим, що належать до категорії 1 інвалідам IIІ групи - 15 відсотків.

За змістом ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно п. 67 прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 25 грудня 2014 року N 61-VIII, установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними змінами), статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., N 4, ст. 94 із наступними змінами), Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., N 15, ст. 111 із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 29, ст. 399 із наступними змінами), пункту "ж" частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 4, ст. 19 із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 45, ст. 425 із наступними змінами), статті 43 Гірничого закону України (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., N 50, ст. 433 із наступними змінами), статей 61, 62, 63 та 64 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., N 24, ст. 182 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до ухвали Європейського суду з прав людини по заяві Великоди Валентини Ніканорівни проти України № 43331/12 від 03.06.2014 р., передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Суд не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції. Суд також зазначає, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (Ухвала Європейського суду з прав людини по заяві Великоди Валентини Ніканорівни проти України № 43331/12 від 03.06.2014 р.)

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання (ст. 117 Конституції України).

Враховуючи надані пояснення та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 17, 19, 22, 46, 55, 58, 117, 152, Конституції України, ст.ст. 50, 54, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 25 грудня 2014 року N 61-VIII, ст.ст. 2, 8, 10, 11, 13, 17-19, 69-71, 86, 99, 100,104, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Києві про визнання дій та бездіяльності незаконними і неправомірними, зобов'язання вчинити дії, - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: