Справа № 2а-12165/12/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2015р. м. Київ К/9991/78395/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

за участю:

представника позивача - Колосовського Ю.О.,

представника відповідача - Декань М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року

у справі № 2а-12165/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіс-Кіно»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гравіс-Кіно» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва Державної податкової служби (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 22 серпня 2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року позов був задоволений повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 22 серпня 2012 року, винесене ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС, про донарахування податку на додану вартість 1496381,00 грн. Судові витрати в сумі 2146,00 грн. присуджено на користь ТОВ «Гравіс-Кіно» за рахунок Державного бюджету України.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Гравіс-Кіно», посилаючись на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС провела документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Гравіс-Кіно» з питань формування податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01 січня 2012 року по 31 січня 2012 року по взаємовідносинах з ТОВ «Телеміст-Н», за результатами якої був складений акт № 602/22-2/36257228 від 09 серпня 2012 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за січень 2012 року на 1197105,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що ТОВ «Гравіс-Кіно» (покупець) неправомірно включило до складу податкового кредиту січня 2012 року податок на додану вартість, сплачений у складі вартості обладнання (пересувну телевізійну станцію на базі автомобіля MAN (кузов WMAL77ZZ15Y148303), DSNG-TV на базі автомобіля Mercedes-Benc (кузов WDB9036621R886655), DSNG-TV на базі автомобіля Mercedes-Benc (кузов WDB9036621R885196), DSNG-TV на базі автомобіля Mercedes-Benc (кузов WDB9036621R885908)), придбаного у ТОВ «Телеміст-Н» згідно договору поставки №1251111 від 24 листопада 2011 року, оскільки згідно акту ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС від 02 серпня 2012 року № 976/2240/35086558 «Про неможливість проведення перевірки ТОВ «Телеміст-Н» з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту за січень 2012 року» було встановлено, що: ТОВ «Телеміст-Н» за юридичною (м. Київ, вул. Гарматна, буд. 38) та фактичною (м. Київ, б-р Т.Шевченка, буд. 35, оф. 7) адресами не знаходиться; декларацію з податку на додану вартість за січень 2012 року підписував громадянин ОСОБА_3 як директор ТОВ «Телеміст-Н», проте у висновку спеціаліста від 30 липня 2012 року № 361 СТКЗР Білоцерківського МВ при ГУ МВС України в Київської області вказано, що під час детального дослідження підписів, які виконані в наданих на дослідження документах від імені ОСОБА_3, було встановлено, що вони виконані двома різними особами; у зв'язку з відсутністю первинних документів не видається можливим зробити висновок про наявність основних засобів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, матеріалів (сировини), товарних запасів, трудових ресурсів для здійснення ТОВ «Телеміст-Н» основного виду діяльності. Вказані обставини слугували підставою для висновку органу державної податкової служби про те, що ТОВ «Телеміст-Н» не могло постачати обладнання ТОВ «Гравіс-Кіно» за період, який перевірявся, реальність вчинення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Телеміст-Н» відсутня, а виписані ТОВ «Телеміст-Н» первинні бухгалтерські документи не можуть бути прийняті до уваги як первинні бухгалтерські документи в розумінні Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

22 серпня 2012 року ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктами 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статтею 79 Податкового кодексу України збільшила ТОВ «Гравіс-Кіно» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 1496381,00 грн., у тому числі: 1197105,00 грн. - за основним платежем, 299276,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач правомірно включив до податкового кредиту січня 2012 року податок на додану вартість, сплачений у складі вартості придбаного у ТОВ «Телеміст-Н» обладнання, на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, виданих належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість, з урахуванням того, що реальність господарських операцій підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктами «а», «б» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Згідно положень абзацу 1 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що господарська операція з придбання позивачем у ТОВ «Телеміст-Н» обладнання згідно договору поставки № 1251111 від 24 листопада 2011 року мали реальний характер, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: платіжними дорученнями, актом приймання-передачі пересувних телевізійних станцій зі спеціальним обладнанням, видатковою накладною, податковими накладними, свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів на нового власника - ТОВ «Гравіс-Кіно», марки та номера кузовів яких відповідають номерам кузовів автомобілів, які були предметом договору поставки, обліковими картками АМТ юридичної особи ТОВ «Телеміст-Н» про зняття з обліку автомобілів, марки та номера кузовів яких відповідають номерам кузовів автомобілів, які були предметом договору поставки (т.1 арк. справи 39-75, 79-82).

Посилання податкового органу на обставини, викладені у акті ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС від 02 серпня 2012 року № 976/2240/35086558 «Про неможливість проведення перевірки ТОВ «Телеміст-Н» з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту за січень 2012 року», були правомірно відхилені судами попередніх інстанцій як безпідставні, оскільки матеріали справи містять витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно ТОВ «Телеміст-Н», який не містить запису про відсутність вказаної юридичної особи за місцезнаходженням, крім іншого, керівником ТОВ «Телеміст-Н» вказано ОСОБА_4 (т.1 арк. справи 76-78). Крім іншого, у цьому акті вказано, що на дослідження експерту, який проводив почеркознавче дослідження, були надані декларація з податку на прибуток підприємства за 1 квартал 2011 року та декларації з податку на додану вартість за період з січня по травень 2011 року включно, тоді як відповідачем проводилась перевірка господарських операцій позивача з ТОВ «Телеміст-Н» за січень 2012 року. Також, у вказаному акті зазначено, що згідно з базами даних «Інформаційно-пошукова система» ДПІ у Шевченківському районі м. Києва станом на дату складання акту стан платника ТОВ «Телеміст-Н» - 36 «основний платник до кінця року», згідно АС «Співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України» ТОВ «Телеміст-Н» задекларувало податкові зобов'язання, зокрема, за контрагентом ТОВ «Гравіс-Кіно» у розмірі 1197105,00 грн. (т.1 арк. справи 154-163).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстан2цій, що позивач правомірно включив до складу податкового кредиту січня 2012 року податок на додану вартість у сумі 1197105,00 грн. за господарськими операціями з ТОВ «Телеміст-Н».

При цьому, суди попередніх інстанцій правомірно виходили з того, що сама по собі несплата податку продавцем (серед іншого й внаслідок ухилення від сплати) у разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем. Особою, яка несе відповідальність за сплату податку на додану вартість до бюджету, є особа, що формує дані податкового обліку з цього податку, а не контрагент такої особи. Якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції реальні та відповідають дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит достатньо наявності належним чином оформлених документів. Не будуть підставою для відмови у праві на податковий кредит порушення податкової дисципліни з боку його контрагентів, припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість, припинення юридичної особи тощо.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна