Справа № 2а/1570/9364/11
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2015 року м. Київ К/9991/32468/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2011 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2012 р.

у справі № 2а/1570/9364/2011

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрут-ЛД»

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спрут-ЛД» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2011 р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2012 р., позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення від 07.04.2011 р. №1031 про анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість та зобов'язано відповідача відновити реєстрацію позивача як платника податку на додану вартість (свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 06.07.2009 р. №100234091) з моменту проведення анулювання реєстрації - з 07.04.2011 р. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Позивач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа 19.06.2009 р.

На підставі реєстраційної заяви, позивач 06.07.2009 р. отримав свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість №100234091 із присвоєнням індивідуального податкового номеру 29.

З офіційного сайту ДПА України позивачу стало відомо про прийняття контролюючим органом рішення від 07.04.2011 р. №1031 про анулювання його реєстрації платником податку на додану вартість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, правовою підставою для анулювання реєстрації позивача платником податку на додану вартість податковий орган визначив п.п. «и» п.184.1 ст.184 Податкового кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що перебіг строку (12 календарних місяців сукупно) для визначення відсотку обсягу постачання товарів/послуг позивачем іншим платникам податку на додану вартість від загального обсягу постачання, слід рахувати після 01.01.2011 р., тобто після набрання чинності Податковим кодексом України, оскільки до цього дії позивача узгоджувались з вимогами Закону України «Про податок на додану вартість».

Так, за змістом п.п. «и» п.184.1 ст.184 Податкового кодексу України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо обсяг постачання товарів/послуг платниками податку, зареєстрованими добровільно, іншим платникам податку за останні 12 календарних місяців сукупно становить менше 50 відсотків загального обсягу постачання.

Як вбачається з матеріалів справи, період, протягом якого податковим органом встановлено, що обсяг постачання товарів/послуг платником податку іншим платникам податку за останні 12 календарних місяців сукупно становить менше 50 відсотків загального обсягу постачання, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту, визначено з березня 2010 року по лютий 2011 року.

Згідно п.1 розділу XIX Податкового кодексу України цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2011 року.

Отже, п.п. «и» п.184.1 ст.184 Податкового кодексу України, як підстава анулювання реєстрації позивача платником податку на додану вартість, податковим органом у даному випадку застосовано безпідставно.

Така позиція цілком відповідає конституційному принципу, закріпленому у ст.58 Конституції України, за яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 09.02.1999 р. № 1-рп/99 стосовно юридичних осіб вказав, що надання зворотної дії в часі може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті, чого у даному випадку немає.

Так, до 01 січня 2011 року підстави та порядок анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість були передбачені Законом України «Про податок на додану вартість», а саме: п.п. «а»-«е» п. 9.8 ст. 9 вказаного Закону.

При цьому, Закон України «Про податок на додану вартість» не ставив необхідність анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість в залежність від того, чи обсяг постачання товарів/послуг платником податку іншим платникам податку за останні 12 календарних місяців сукупно становить менше 50 відсотків загального обсягу постачання.

Доказів наявності інших підстав для анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість, передбачених п.п. «а»-«е» п. 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», відповідачем не наведено.

Отже, прийняття податковим органом рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість з підстав передбачених абз. «и» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України, можливе лише при виникненні та існуванні вказаних обставин після 01.01.2011 р., тобто після набрання чинності Податковим кодексом України, оскільки до цього дії позивача не були порушенням та узгоджувалися із вимогами діючого нормативно - правового акту, тобто Закону України «Про податок на додану вартість».

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування рішення відповідача від 07.04.2011 р. №1031 про анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість, а також зобов'язання відповідача відновити реєстрацію позивача як платника податку на додану вартість (свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 06.07.2009 р. №100234091) з моменту проведення анулювання реєстрації - з 07.04.2011 р.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2011 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2012 р. у справі № 2а/1570/9364/2011 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.