Справа № 826/11347/14
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя доповідач Старова Н.Е.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобо'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України з вимогами про визнання дій та бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2014 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним: невиконання висновку медичної комісії від 27.05.2008 року про постановку на квартирний облік і надання позивачу житла в першу чергу по списку хворих на активний туберкульоз з виділенням туберкульозної палички; непостановку позивача на квартирний облік МВС України на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для надання житла першочергово; та зобов'язання МВС України прийняти рішення про постановку позивача на квартирний облік по списку інвалідів, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, першої категорії на підставі постанови Солом'янського районного суду міста Києва від 06.03.2013 року з дня прийняття постанови суду і на підставі постанови Вищого адміністративного суду України від 12.06.2014 року.

Також до позову включено вимоги про прийняття окремої ухвали суду про порушення норм статті 47 Конституції України на соціальний захист і надання житла Головним управлінням праці та соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, яке перейменовано в Департамент соціальної політики КМДА, яке протягом 5 років незаконно не видає посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, першої категорії в порушення норм постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 «Про порядок видачі посвідчень громадянам, інвалідність яких пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи».

Щодо позовних вимог в частині порушення прав позивача та невидачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, першої категорії, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що стосовно даних вимог є постанова Вищого адміністративного суду від 12.06.2014 року, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 06.03.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2013 року в частині відмови в задоволенні позову скасовано, та зобов'язано Головне управління праці та соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, першої категорії.

А тому, згідно ч.1 п.4 ст.157 КАС України, провадження у справі в цій частині вимог підлягає закриттю.

Стосовно іншої частини вимог, то суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, в абз.2 п.21 постанови «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 року, де зазначено, що з урахуванням положень статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вимога про надання житлового приміщення підлягає до розгляду загальними судами в порядку цивільного судочинства, що підтверджується п.24 вищевказаної постанови Пленуму ВСС України №3 від 01.03.2013 року, згідно якої, у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (ст.25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

А тому, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, та зазначає, що даний спір не підлягає до розгляду адміністративним судом, в силу того, що заявлені вимоги повинні бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України, провадження у справі підлягає закриттю, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Одночасно, на виконання, ч.2 ст.157 КАС України, судова колегія роз'яснює, що відповідно до вищевикладеного, даний спір підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Згідно п.4 ч.1 ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і закрити провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята не у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому з урахуванням ст.157, ч.1 ст.203 КАС України, така постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 157, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2014 року - скасувати, провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: