Справа № 826/3542/14
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3542/14 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Старової Н.Е.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в місті Києві до комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Державна фінансова інспекція в місті Києві (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» (далі - відповідач) про зобов'язання комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» вчинити певні дії, а саме, виконати в повному обсязі: п. 2, 3, 4, 5, 7, 8, 11, 13, 14, 16 та частково п. 9, 10, 12 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві від 18.10.2013 року № 26-11-14-14/13872.

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 28 листопада 2014 року адміністративний позов задовольнив частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року та постановити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною фінансовою інспекцією в м. Києві відповідно до п. 1.3.4.5 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції в місті Києві на ІІ квартал 2013 року проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» за період з 01.01.2010 року по завершений звітний період 2013 року, по завершенню якої складено акт № 11-30/1982 від 17.09.2013 року.

КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» створене на підставі рішення Подільської районної у місті Києві ради № 240 від 07.12.2007 року «Про удосконалення структури управління житловим господарством Подільського району».

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Відповідно до умов статуту Підприємства, основною метою діяльності Підприємства є отримання прибутку, забезпечення утримання в належному стані та ефективної експлуатації жилих і нежилих приміщень, будинків, споруд, прибудинкової території, об'єктів благоустрою та іншого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, надання послуг населенню необхідного рівня та якості. Збереження та створення нових робочих місць.

Майно Підприємства належить до комунальної власності Територіальної громади міста Києва і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Управління Підприємством здійснюється відповідно до Статуту.

Слід відмітити, що відповідно до рішення Київської міської ради № 284/5096 від 02.12.2010 року «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», майно, що обліковувалось на балансі Підприємства ввійшло в перелік об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва.

За результатами ревізії встановлено порушення фінансової дисципліни.

З метою повного усунення виявлених порушень, попередження виникнення їх у подальшому, керуючись п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», генеральному директору КП «Дирекція» Ново кольському С.Р. направлено письмову вимогу № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року «Про усунення виявлених ревізією порушень».

25.11.2013 року, 30.01.2014 року до Держфінінспекції в місті Києві від КП «Дирекція» надійшли листи від 19.11.2013 № 04-1344-Д, 29.01.2014 № 2314, згідно яких проінформовано про часткове виконання вимоги.

З приводу даних спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі по тексту - Порядок № 550).

Щодо невиконання пункту 2 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві від 18.10.2013 року № 26-11-14-14/13872, суд зазначає наступне.

Ревізією встановлено, що за період з 01.05.2010 року по 01.04.2013 року підприємство надавало в оренду транспортні засоби.

Відповідно до договору оренди транспортних засобів від 17.02.2010 року № Д-00000012 з ТОВ «Грінко - Київ» підприємством передано в строкове платне користування 2 сміттєвози Ford Cargo 1830. Місячна орендна плата становить 50,04 тис. гривень.

Відповідно до договору оренди транспортних засобів від 18.02.2011 року б/н з ТОВ «Грінко-Київ», підприємством передано в строкове платне користування сміттєвоз Ford Cargo. Місячна орендна плата становить 25,02 тис. гривень.

Відповідно до договору оренди транспортних засобів від 17.06.2008 року № 11 з ВАТ «Київспецтранс» підприємством передано в строкове платне користування транспортні засоби, а саме: FORD Cargo 1830 АА4392 НЕ, FORD Cargo 1830 AA 4394 HE, FORD Cargo 1830 AA5521 ET, FORD Cargo 1830 AA4398 HE. Місячна орендна плата становить 75,60 тис. гривень.

Відповідно до договору оренди транспортних засобів від 11.03.2010 року б/н з ПрАТ «Київспецтранс», підприємством передано в строкове платне користування транспортні засоби, а саме: FORD Cargo 1830 АА4392 НЕ, FORD Cargo 1830 АА5521 ET. Місячна орендна плата становить 59,81 тис. гривень.

Також, відповідно до договорів оренди автотранспорту (Фотонів) підприємства з КП «Центральний» від 12.12.2011 року № 50, КП «Введенське» від 12.12.2011 року № 49, КП «Виноградар» від 01.10.2011 року № Д24. Місячна орендна плата по вказаним договорам становить 1,22 тис. гривень.

Відповідно до первинних банківських документів та реєстрів бухгалтерського обліку встановлено, що за період з 01.05.2010 року по 01.04.2013 року підприємством отримано грошових коштів за оренду транспортних засобів на загальну суму 2232,78 тис. грн.

Але, в порушення п. 18.1 рішення Подільської районної у місті Києві ради від 20.05.2010 року № 682 «Про бюджет Подільського району міста Києва на 2010 рік», пп. 22.1, 22.2 рішення Київської міської ради від 30.12.2010 року 573/5385 «Про бюджет міста Києва на 2011 рік», пп. 21.1, 21.2 рішення Київської міської ради від 29.12.2011 року № 1100/7336 «Про бюджет міста Києва на 2012 рік», пп. 21.1, 21.2 рішення Київської міської ради від 08.02.2013 року № 3/9060 «Про бюджет міста Києва на 2013 рік», п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», за період з 01.05.2010 року по 01.04.2013 року підприємством не проводилися нарахування та перерахунок до бюджету міста Києва 50 % та бюджету Подільського району міста Києва 20 % від отриманих грошових коштів від орендної плати транспортних засобів на загальну суму 1015,94 тис. грн., що призвело до недоотримання грошових коштів (збитків) бюджетом Подільського району міста Києва на суму 66,96 тис. грн. та бюджетом міста Києва на суму 949,0 тис. гривень.

На підтвердження вищезазначеного факту, на звернення Держфінінспекції в місті Києві від 17.07.2013 року № 26-11-13-15/9580, отримано лист від Департаменту комунальної власності міста Києва від 29.07.2013 року № 062/8/10-7392, відповідно до якого встановлено, що «КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» зобов'язано сплачувати до бюджету міста Києва 50 % суми надходжень від оренди транспортних засобів та звітувати про це у встановленому наведеними рішеннями порядку».

Враховуючи вищезазначене, місцевому бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 1015, 94 тис. грн.

Представник відповідача зазначив, що автомобілі не є індивідуально визначеним майном, і, відповідно, відсутні правові підстави зобов'язувати відповідача відобразити по бухгалтерському обліку заборгованість перед місцевим бюджетом та перераховувати в дохід відповідного бюджету кошти на загальну суму 1 015,94 тис. грн.

Такі доводи є необгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Об'єктом оренди можуть бути, зокрема, інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання (абз. 3 ч. 3 цієї статті).

Як слідує із змісту частин 2 і 3 названої статті, предметом оренди завжди є індивідуально-визначена річ, що використовується у виробництві, або цілісний майновий комплекс. У будь-якому випадку використання такого майна має бути пов'язане зі здійсненням підприємницької діяльності.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що оренда вантажних сміттєвозів є орендою нерухомого та іншого індивідуально визначеного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені (ч. 5 вказаної статті).

Отже, оскільки надання послуг з оренди вантажних сміттєвозів має вартісний характер, а підприємство використовує їх у здійсненні власної господарської діяльності, то вказані взаємовідносини з оренди іншого окремого індивідуально визначеного майна підприємства повинні відображатися у бухгалтерському обліку, а, відтак, за період з 01.05.2010 року по 01.04.2013 року підприємством повинні бути здійсненні нарахування та перерахунок до бюджету міста Києва 50 % та бюджету Подільського району міста Києва 20 % від отриманих грошових коштів від орендної плати транспортних засобів на загальну суму 1015,94 тис. грн.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявленої позовної вимоги в частині зобов'язання відповідача виконати пункт 2 вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року та відповідно наявність підстав для її задоволення.

Щодо невиконання пункту 3 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013, суд зазначає наступне.

Ревізією вибуття основних засобів, проведеною за 2012 рік по субрахунку 105 «Транспортні засоби» встановлено, що КП «Дирекція» у серпні 2012 року проведено списання 14 одиниць транспортних засобів на загальну суму 973 тис. грн. (первісна вартість).

Вищенаведені транспортні засоби були прийняті підприємством від Подільської районної у місті Києві ради по акту № 1 від 31.12.2008 року приймання передачі основних засобів на підставі рішення Подільської районної у місті Києві ради № 240 від 07.12.2007 року.

Дозвільних документів на списання транспортних засобів до ревізії не надано.

У серпні 2012 року було проведено списання 14 одиниць транспортних засобів на загальну суму 973 тис. грн. (первісна вартість) без відповідного акту на списання основних засобів та отримання дозволу Київської міської ради, чим порушено п. 8 та п. 11.1 рішення N 816/3391 від 19.07.2005 року «Про затвердження Порядку списання основних засобів з балансів підприємств, установ та організацій комунальної власності територіальної громади міста Києва», чим завдано матеріальної шкоди збитків) підприємству на суму 973,09 тис. гривень.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що підприємство діяло в рамках чинного законодавства та зобов'язане було виконати рішення суду на підставі відповідних документів. Також зазначила, що акти списання майна не складалися.

Так дійсно, в силу приписів ст. 4-5 Господарського кодексу України рішення Господарських судів є обов'язковими до виконання на всій території України. Однак, слід зазначити, що з метою забезпечення збереження майна комунальної власності, встановлення єдиної процедури списання основних засобів з балансів підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, та є обов'язковим до виконання зазначеними підприємствами, установами, організаціями, а також іншими суб'єктами, які обліковують на балансах майно, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва (далі - підприємства) Київською міською радою (X сесія IV скликання) було прийнято рішення від 19 липня 2005 року N 816/339, яким затверджено Порядок списання основних засобів з балансів підприємств, установ та організацій комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку діє постійно діюча комісія підприємства.

Висновки комісії за результатами обстеження об'єктів основних засобів викладаються у вигляді актів про списання матеріальних цінностей за формами первинного обліку, затвердженими наказом Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року N 352. Акти подаються на розгляд керівника підприємства, який приймає рішення про їх затвердження і за прийняте рішення несе персональну відповідальність (п. 9 цього Порядку).

Акти на списання основних засобів, складені комісією і затверджені керівником підприємства, є підставою для списання основних засобів з балансу підприємства лише після отримання дозволу Київської міської ради в таких випадках:

- у разі списання будівель, споруд, приміщень, передавальних пристроїв, транспортних засобів незалежно від вартості, ступеня зносу та строку експлуатації;

- у разі списання об'єктів основних засобів первісною вартістю за одиницю (комплект) понад 2000 розмірів мінімальної заробітної плати, діючої на 1 січня року, протягом якого складено акт списання.

З урахуванням вищенаведених положень, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що списання основних засобів повинно супроводжуватися підписанням акта на списання основних засобів, складеного комісією і затвердженого керівником підприємства та лише після отримання дозволу Київської міської ради, що не було зроблено відповідачем.

За таких обставин, у суду були наявні правові підстави дійти висновку, що п. 3 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року відповідачем має бути виконаний.

Щодо невиконання пункту 4 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року, суд зазначає наступне.

Ревізією встановлено, що відповідно до розпоряджень КМДА № 1112 від 10.12.2010 року «Про питання організації управління районами в місті Києві» та Подільської районної в місті Києві адміністрації № 60 від 08.02.2012 року передано до сфери управління Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації майно територіальної громади міста Києва (жилий та нежитловий фонди).

Перевіркою встановлено, що за період з травня 2010 року по квітень 2012 року облік господарських операцій, пов'язаних з операційною орендою нерухомого майна на підприємстві не здійснювався. Вказані господарські операції проводилися КП «Оренда», яке, згідно договорів оренди, було орендодавцем майна, а підприємство отримувало кошти від КП «Оренда» як балансоутримувач.

За вказаний період відповідач отримав від КП «Оренда» кошти у вигляді 75 % (з 01.05.2010 року по 06.06.2011 року), 50 % (з 06.06.2011 року по квітень 2012 року) від надходжень орендних платежів на підставі розпоряджень Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в сумі 7005,13 тис. грн. (в тому числі з травня по грудень 2010 року - 3590,0 тис. грн., в 2011 році - 2703,05 тис. грн., за січень-березень 2012 року - 712,08 тис. грн.).

Відповідно до Розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 917 від 16.11.2011 року (зі змінами), справи по договорах оренди передані підприємству від ліквідаційної комісії з припинення КП «Оренда».

Суд звертає увагу на те, що на момент проведення ревізії відповідача, КП «Оренда» знаходилася в стадії припинення, відповідно до інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Також встановлено, що станом на 01.04.2013 року із загальної кількості нежитлових приміщень, що знаходяться на балансі відповідача передано в оренду приміщень загальною площею - 51,88 тис. м2.

Так, станом на 01.04.2013 року на підприємстві діяло 330 договорів оренди, з яких укладено: з бюджетними організаціями та установами - 115 договорів, комунальними, державними підприємствами - 20 договорів, приватними структурами - 124 договорів, громадськими, благодійними та іншими організаціями - 34 договорів, з художниками та спілками - 37 договорів.

Рішенням Київської міської ради від 14.07.2011 року № 402/5789 продовжено до 31.03.2012 року договори оренди майна, що перебувало у власності територіальних громад районів у місті Києві, терміни дії яких закінчилися.

Станом на момент проведення ревізії підприємством велась робота щодо переукладання договорів оренди, але станом на момент проведення ревізії діяли окремі договори, укладені на користь КП «Оренда» як Орендодавця та вартість щомісячної орендної плати по ним розраховувалася по орендним ставкам на підставі Методики розрахунку і порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади Подільського району, затверджених рішенням Подільської районної ради № 31 від 22.06.2006 року.

Вибірковою ревізією правильності застосування орендних ставок до виду діяльності, вищезазначеним договорам оренди та правильності нарахування розміру орендної плати встановлено, що станом на момент проведення ревізії на підприємстві фактично діяли окремі договори оренди, укладені на умовах рішення Подільської районної у місті Києві ради «Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за користування нерухомим майном територіальної громади Подільського району міста Києва» № 31 від 22.06.2006 року, строк дії яких закінчився від 31.03.2012 року та пізніше.

Ревізією встановлено, що підприємством відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 року № 2269-ХП, ст. 764 Цивільного кодексу України, направлялися листи на адреси орендарів, про припинення договорів, термін яких закінчився після 31.03.2012 року. Тобто, вищевказані договори не можуть вважатись продовженими на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені відповідними договорами оренди.

У зв'язку з вищезазначеним, відносини по договорах оренди, які фактично діяли на момент проведення ревізії та на умовах рішення Подільської районної у місті Києві ради «Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за користування нерухомим майном територіальної громади Подільського району міста Києва» № 31 від 22.06.2006 року, термін дії яких закінчився після 31.03.2012 року, повинні здійснюватись на умовах рішення Київської міської ради «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади м. Києва» № 34/6250 від 22.09.2011 року.

Відповідно до п. 6.5 рішення Київської міської ради «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» № 34/6250 від 22.09.2011 року, орендар крім орендної плати повинен сплатити орендодавцю компенсацію витрат підприємств за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди. Також, рішенням КМР від 22.09.2011 року № 34/6250 затверджено інші розміри орендних ставок на відміну від ставок, затверджених рішенням Подільської районної у місті Києві № 31 від 22.06.2006 року, які діяли на момент строку дії договорів.

Слід зазначити, що на вимогу Держфінінспекції в місті Києві від 12.08.2013 року, станом на 11.09.2013 року, підприємством здійснено перерахунок розміру орендної плати по 27 орендарям (із 104 орендарів або 25,96 %), розмір орендної плати, що потрібно донарахувати, склав в загальній сумі 161,08 тис. гривень.

Враховуючи вищевикладене, відповідач, в порушення пп. 6.4, 6.5, додатку №3, рішення Київської міської ради «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади м. Києва» № 34/6250 від 22.09.2011 року, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-ХІІ від 10.04.1992 року та ст. 764 Цивільного кодексу України, нарахував орендну плату за період з 01.04.2012 року по 01.07.2013 року (по 27 договорам), строк дії яких закінчився після 31.03.2012 року на суму 161,08 тис. грн., тобто меншу за необхідну, що призвело до збитків підприємства.

В судовому засіданні відповідач зазначив, що вказане відхилення було усунуто в процесі ревізії шляхом проведення перерахунку та донарахування орендної плати.

Однак, враховуючи те, що доказів усунення вищевказаних порушень позивачем не надано, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що п. 4 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року відповідачем повинен бути виконаний.

Щодо невиконання пункту 5 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року, суд зазначає наступне.

Ревізію оплати транспортних послуг та утримання транспортних засобів проведено шляхом співставлення наступних документів: подорожніх листів, журналу реєстрації подорожніх листів, рахунків-фактур, оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 «Паливо», оборотно-сальдової відомості по рахунках бухгалтерського обліку, даних фінансової звітності.

Як вбачається з матеріалів справи, до ревізії надано накази по підприємству про списання палива на транспортні засоби № 8/1 від 03.03.2008 року, № 8/2 від 03.03.2008 року, № 101 від 31.07.2009 року, № 387 від 05.07.2012 року, № 35 від 08.02.2013 року, якими регламентовано розроблені норми на списання пального, відповідно до наказу Міністерства транспорту України № 43 від 10.02.1998 року (зі змінами).

Ревізією списання пального за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року встановлено, що в порушення п. 2.2, п. 2.14 та п. 2.13 наказу «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затверджений наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, за вказаний період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року підприємством списувалися подорожні листи на водіїв, які фактично перебували у вихідному, відпустці та на лікарняному, відповідно табелів обліку робочого часу, що призвело до незаконного списання палива в кількості 11002 л. на загальну суму 115,14 тис. грн.., та збитків підприємства на зазначену суму.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що вибірковою ревізією правильності застосування та заповнення подорожніх листів за січень-грудень 2012 року державним фінансовим інспектором Держфінінспекції в місті Києві Нагірняком В.Л. порушень не встановлено.

У випадку, якщо робота транспортними засобами не виконувалась у вихідні та святкові дні, то показники спідометрів (тахометрів) транспортних засобів були б меншими, аніж зазначено в подорожніх листах.

Робота транспортних засобів у вихідні і святкові дні пов'язана:

- з прибиранням території району від снігу, зняттям з дахів будинків бурульок, гілок та впалих дерев (січень, лютий, березень, грудень. Транспортні засоби: трактори МТ382 в кількості 8-ми одиниць, трактор Foton-454 в кількості 1-ї одиниці, екскаватор Тегех-970 в кількості 1-ї одиниці, навантажувач Білорус 920 в кількості 1-ї одиниці, автопідйомник ЗІЛ433362ВС22 -1 одиниця);

- з виконанням робіт на суботниках (березень, квітень. Транспортні засоби: трактори МТ382- 4-ри одиниці, екскаватор Тегех 970- 1 одиниця, навантажувач Білорус 920 - 1 одиниця, екскаватор Борекс 2201- 1 одиниця);

- з ліквідацією наслідків буревію (червень). Транспортні засоби: трактори МТ382 - 3 одиниці, екскаватор Тегех 970 - 1 одиниця, навантажувач Білорус 920 -1 одиниця;

- із забезпеченням роботи бригад районної аварійно-ремонтної служби (протягом року транспортні засоби: УАЗ 3909, ГАЗ 2705, ВАЗ 2107, ВАЗ 21214, Skoda Oktavia, 31Л433362ВС22).

Табелі обліку робочого часу водіїв до 01.07.2012 року велись майстрами районної аварійно-ремонтної служби, а з 01.07.2012 року - механіком ОСОБА_6

У зв'язку з недостатністю коштів на оплату праці, роботу у вихідні дні водії за усною домовленістю виконували або на безоплатній основі або з наданням у майбутньому відгулів.

Таким чином відповідач вважає, що не порушував вимоги зазначеного наказу № 88 від 24.05.1995 року, та звертав увагу суду на те, що позивач в свою чергу зробив висновок в акті ревізії про незаконне списання палива в кількості 11002 л на загальну суму 115,14 тис. грн. лише на підставі табелів обліку робочого часу без належного вивчення вищенаведених документів, які були надані ревізорам в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими доводами відповідача з огляду на наступне.

Пунктом 2.2. наказу «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Міністерством фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, визначено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. По вищенаведеним операціям складено первинні документи - подорожні листи та акти списання.

Пунктом 2.13 вищевказаного наказу визначено, що керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів. По вищенаведеним операціям складено первинні документи - подорожні листи та акти списання, чим забезпечено фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій.

Пунктом 2.14 вищевказаного наказу визначено, що відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.

Так, колегія суддів зазначає, що виконання водіями робіт за усними домовленостями у вихідні дні на безоплатній основі є протиправним, оскільки суперечить трудовим і соціально-економічним правам та інтересам громадян, що передбачені Конституцією України.

Доказів того, що вказаним працівникам надавалися відгули за працю у вихідні дні відповідачем не надано.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про забезпечення повернення коштів на суму 115,14 тис. грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невиконання відповідачем п. 5 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року є протиправним, а позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо невиконання пунктів 7, 8 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до розпорядження Подільської районної у місті Києві ради № 4кр від 01.02.2013 року, в. о. генерального директора КП «Дирекція» з 07.02.2012 року призначено ОСОБА_4, який фактично працював з 07.02.2012 року по 24.04.2013 роки. Посадовий оклад визначено в розмірі 6 708, 00 гривень.

Перевіркою нарахування та виплати заробітної плати встановлено, що при відсутності укладеного контракту з керівником надбавка в розмірі 50 % та премія в розмірі 50 % були затверджені першим заступником голови Подільської районної в місті Києві державної адміністрації Павликом І.К.

Відповідно до наказу Підприємства № 369-в від 26.07.2012 року в. о. генерального директора ОСОБА_4 виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення, в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 12 721, 60 гривень.

Операції з нарахування виплати матеріальної допомоги відображено в розрахункових листках, зведених відомостях по видам оплат, за дебетом рахунку 81 «Витрати на оплату праці» та 82 «Відрахування на соціальні заходи» у кореспонденції з кредитом субрахунку 661 «Розрахунки із заробітної плати» та рахунком 65 «Розрахунки за страхуванням».

Враховуючи вищезазначене, в порушення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1298 від 30.08.2002 року «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», ОСОБА_4 виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі більше, ніж один посадовий оклад, що призвело до незаконної виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 6,01 тис. грн., як наслідок, зайво проведено нарахування на заробітну плату та перерахування єдиного соціального внеску до державного цільового фонду на загальну суму 2,21 тис. грн., чим завдано збитків відповідачу на загальну суму 8,22 тис. гривень.

В квітні 2013 року відповідно до наказу № 86/1 від 19.04.2013 року, в. о. генерального директора ОСОБА_4 нараховано та виплачено матеріальну допомогу у зв'язку з довготривалим лікуванням в розмірі посадового окладу в сумі 6,71 тис. гривень.

Відповідно до Колективного договору (додатку № 19 до колективного договору «Положення про надання одноразової матеріальної допомоги, вихідної допомоги з виходом на пенсію працівникам КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району») надається матеріальна допомога при довготривалій хворобі працівника (більше одного місяця, при наявності довідок лікувальних закладів) - до 400 гривень.

За наявними на підприємстві первинними документами, згідно листів непрацездатності № 906758 та № 698638, виданих на ім'я ОСОБА_4, звільнено від роботи (у зв'язку із хворобою) з 26.03.2013 року по 30.03.2013 року, з 02.04.2013 по 05.04.2013 року.

Операції з нарахування виплати одноразової матеріальної допомоги відображено в розрахункових листках, зведених відомостях по видам оплат, за дебетом рахунку 81 «Витрати на оплату праці» та 82 «Відрахування на соціальні заходи» у кореспонденції з кредитом субрахунку 661 «Розрахунки із заробітної плати» та рахунком 65 «Розрахунки за страхуванням».

Враховуючи вищезазначене, в порушення п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 року, «Положення про надання одноразової матеріальної допомоги, вихідної допомоги з виходом на пенсію працівникам», що є додатком № 19 до Колективного договору, в. о генерального директора ОСОБА_4 зайво нарахована та виплачена матеріальна допомога в сумі 6,71 тис. грн., як наслідок, зайво проведено нарахування на заробітну плату та перерахування єдиного соціального внеску до державного цільового фонду на загальну суму 2,47 грн. тис. чим завдано відповідачу збитків на загальну суму 9,18 тис. гривень.

Представник відповідача звертав увагу суду на те, що на виконання п. 7 та п. 8 вимоги ОСОБА_4 було надіслано листи, які подано до суду, з вимогою повернути надмірно отримані кошти, однак жодної відповіді на них не отримано. Оскільки на даний час Погорілий М,А. не є співробітником КП «Дирекція», то відповідач здійснив усі можливі заходи для виконання вимог позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі доводи представника відповідача є необгрунтованими, оскільки останній міг звернутися до суду про стягнення з ОСОБА_4 надмірно сплачених йому коштів, але доказів здійснення такої претензійно - правової роботи суду не було надано.

За таких обставин суд вважає, що відповідачем не вжито достатніх та належних заходів щодо повернення зайво нарахованих коштів, а тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов'язання відповідача виконати п.п. 7, 8 вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Щодо часткового невиконання пункту 9 письмової вимоги Держфінінспекції в м. Києві від 18.10.2013 року № 26-11-14-14/13872, суд зазначає наступне.

Перевіркою дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті працівникам заробітної плати за невідпрацьований час, встановлено, що в порушення п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV, п. 2.2, 2.13, 2.14 наказу «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Міністерством фінансів України 24.05.1995 за № 88, документально не підтверджено роботу окремих працівників (в табелях обліку робочого часу немає відмітки про те, що працівник фактично відпрацював вказані дні), яким нараховано та виплачено компенсацію за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні.

Враховуючи вищевикладене, працівникам підприємства зайво нараховано та виплачено коштів на суму 32,57 тис. грн., та як наслідок, зайво проведено нарахування на заробітну плату та перерахування єдиного соціального внеску до державного цільового фонду на загальну суму 11,98 тис. грн., чим завдано підприємству збитків на загальну суму 44,55 тис. гривень. Порушення усунуто частково на суму 10,1 тис. грн., в т.ч. зайво нарахованих та виплачених коштів в сумі 7,4 тис. грн. та єдиного соціального внеску до державного цільового фонду в сумі 2,7 тис. грн. Залишились не усунуті порушення на суму 34,45 тис. грн., в т. ч. зайво нарахованих та виплачених коштів в сумі 25,17 тис. грн. та єдиного соціального внеску до державного цільового фонду в сумі 9,28 тис. гривень.

Відповідачем підтверджено, що вказана вимога виконана частково на суму 10 581,29 грн.

Враховуючи, що виявлені ревізією порушення в повному обсязі відповідачем не усунуто, що також не заперечується останнім, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовної вимоги в частині невиконання п. 9 вимоги Держфінінспекції в місті Києві від 18.10.2013 № 26-11-14-14/13872 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Щодо часткового невиконання пункту 10 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року, суд зазначає наступне.

Операції з нарахування виплати компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, відображено в розрахункових листках, зведених відомостях по видам оплат, за дебетом рахунку 81 «Витрати на оплату праці» та 82 «Відрахування на соціальні заходи» у кореспонденції з кредитом субрахунку 661 «Розрахунки із заробітної плати» та рахунком 65 «Розрахунки за страхуванням».

В порушення п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 внаслідок завищення середньоденного заробітку, працівникам завищено заробітну плату за час відпустки на загальну суму 1,49 тис. грн., та як наслідок, зайво проведено нарахування на заробітну плату та перерахування єдиного соціального внеску до державного цільового фонду на загальну суму 0,55 тис. гривень.

Відповідне порушення призвело до матеріальної шкоди (збитків) підприємства на загальну суму 2,04 тис. гривень. Слід зазначити, порушення усунуто частково на суму 0,7 тис. грн., в т.ч. зайво нарахованих та виплачених коштів в сумі 0,5 тис. грн. та єдиного соціального внеску до державного цільового фонду в сумі 0,2 тис. грн. Залишилось не усунутим порушення на суму 1,34 тис. грн., в т. ч. зайво нарахованих та виплачених коштів в сумі 0,99 тис. грн. та єдиного соціального внеску до державного цільового фонду в сумі 0,35 тис. гривень.

Отже, відповідачем часткового виконано п. 10 вимоги від 18.10.2013 № 26-11-14-14/13872 на суму 0,7 тис. грн., натомість не усунуто порушення на суму 1,34 тис. грн., що не заперечується відповідачем.

Відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про виконання вказаної вимоги в повному обсязі, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовної вимоги в частині часткового виконання п. 10 вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року та наявність правових підстав для їх задоволення.

Щодо невиконання пункту 11 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року, суд зазначає наступне.

Перевіркою дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті працівникам заохочувальних та компенсаційних виплат встановлено, що відповідно до наказу від 03.04.2013 року № 77 головному бухгалтеру ОСОБА_3 (стаж роботи в житловій системі 29 років 1 місяць) нараховано та виплачено одноразове заохочення до ювілейної дати в сумі 2 тис. гривень.

Відповідно до «Положення про одноразові заохочення працівників», що є додатком № 20 до Колективного договору, заохочення до ювілейних дат виплачується у зв'язку з 50-ти, 55-ти, 60-ти річчям залежно від трудового стажу в житловій системі: від 1 до 5 років - до 200 грн.; від 5 до 10 років - до 300 грн.; від 10 до 15 років - до 400 грн.; більше 15 років - до 500 гривень. Враховуючи вищезазначене, в порушення «Положення про одноразові заохочення працівників», що є додатком № 20 до Колективного договору підприємства, внаслідок виплати головному бухгалтеру одноразового заохочення (до ювілейної дати) в завищеному розмірі, підприємством зайво понесено витрат в сумі 1,5 тис. грн., та як наслідок, зайво проведено нарахування на заробітну плату та перерахування єдиного соціального внеску до державного цільового фонду на загальну суму 0,56 тис. гривень.

Операції з нарахування виплати одноразового заохочення, відображено в розрахункових листках, зведених відомостях по видам оплат, за дебетом рахунку 81 «Витрати на оплату праці» та 82 «Відрахування на соціальні заходи» у кореспонденції з кредитом субрахунку 661 «Розрахунки із заробітної плати» та рахунком 65 «Розрахунки за страхуванням».

Відповідне порушення призвело до матеріальної шкоди (збитків) підприємства на загальну суму 2,06 тис. гривень.

Відповідач звертав увагу суду на те, що зазначив, що звертався з листом до головного бухгалтера про повернення коштів, але відповіді не отримав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що доказів повернення зайво виплачених коштів відповідачем не надано, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги в частині виконання п. 11 вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року та наявність правових підстав для їх задоволення.

Щодо часткового невиконання пункту 12 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до Колективного договору (додатку № 19 до колективного договору «Положення про надання одноразової матеріальної допомоги, вихідної допомоги з виходом на пенсію працівникам КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району») надається матеріальна допомога у зв'язку з народженням дитини - до 400 гривень.

Однак, в порушення «Положення про надання одноразової матеріальної допомоги, вихідної допомоги з виходом на пенсію працівникам», що є додатком № 19 до Колективного договору, заступнику начальника планово-економічного відділу ОСОБА_8 зайво нараховано і виплачена матеріальна допомога в сумі 3,99 тис. грн., як наслідок, зайво проведено нарахування на заробітну плату та перерахування єдиного соціального внеску до державного цільового фонду на загальну суму 1,47 тис. грн., чим завдано підприємству збитків на загальну суму 5,46 тис.

Відповідач зазначає, що порушення усунуто частково на суму 2,2 тис. грн., в т.ч. нарахованих та виплачених коштів в сумі 1,6 тис. грн. та єдиного соціального внеску до державного цільового фонду в сумі 0,6 тис. грн.

Залишилось не усунуто порушення на суму 3,26 тис. гри., в т.ч. зайво нарахованих та виплачених коштів в сумі 2,39 тис. грн. та єдиного соціального внеску до державного цільового фонду в сумі 0,87 тис. гривень.

Враховуючи, що доказів усунення порушення на суму 1 470,00 грн. відповідачем не надано, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовної вимоги в частині виконання п. 12 вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Щодо невиконання пункту 13 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013, суд зазначає наступне.

Ревізією дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті одноразового заохочення до професійного свята встановлено, що відповідно до наказу № 324 від 16.03.2012 року в березні 2012 року та наказу від 03.04.2013 року в квітні 2013 року працівникам виплачено, одноразове заохочення до професійного свята по 300 грн. кожному.

Відповідно до «Положення про одноразові заохочення працівників», що є додатком № 20 до Колективного договору, заохочення до дня працівників житлово-комунального господарства надається в залежності від трудового стажу в житловій системі: до 1-го року - до 50 грн.; від 1 до 5-ти - до 200 грн.; від 5 до 10-ти - до 300 грн.; від 10 до 25-ти років - до 400 грн.; працівникам, які відпрацювали в житловій системі більше 25 років - до 500 гривень.

Операції з нарахування виплати одноразового заохочення до професійного свята відображено в розрахункових листках, зведених відомостях по видам оплат, за дебетом рахунку 81 «Витрати на оплату праці» та 82 «Відрахування на соціальні заходи» у кореспонденції з кредитом субрахунку 661 «Розрахунки із заробітної плати» та рахунком 65 «Розрахунки за страхуванням».

Однак, в порушення «Положення про одноразові заохочення працівників», що є додатком № 20 до Колективного договору підприємства, деяким працівникам в 2013 році нараховано та виплачено одноразову допомогу в завищеному розмірі на загальну суму 7,6 тис. грн., та як наслідок, зайво проведено нарахування на заробітну плату та перерахування єдиного соціального внеску до державного цільового фонду на загальну суму 2,80 тис. гривень, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на загальну суму 10, 4 тис. гривень.

Враховуючи відсутність доказів, які б свідчили про усунення порушень та повернення зайво нарахованих коштів на заробітну плату та перерахування єдиного соціального внеску до державного цільового фонду на загальну суму 2,80 тис. гривень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо виконання п. 13 вимоги Держфінінспекції в місті Києві від 18.10.2013 року № 26-11-14-14/13872 та наявність правових підстав для її задоволення.

Щодо невиконання пункту 14 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року, суд зазначає наступне.

Перевіркою операцій з оплати праці за трудовими угодами встановлено, що з ОСОБА_9 було укладено трудову угоду № Д/25 від 01.10.2010 року, відповідно до якої, він зобов'язується виконувати роботу економіста (організація збору заборгованості за житлово-комунальні послуги з споживачів за минулі періоди).

За період з жовтня по грудень 2010 року, відповідно розрахункових листів та відомостей з виплати заробітної плати, ОСОБА_9 нараховано та виплачено грошових коштів в сумі 25,24 тис. гривень.

Держфінінспекцією в місті Києві направлено лист № 26-1-14-14/11550 від 28.08.2013 року до комунального підприємства «Поділ-Житло» (далі - КП «Поділ-Житло») про надання інформації, про те, які посади займав ОСОБА_9 в КП «Поділ-Житло», за період з 01.05.2010 року по 01.07.2013 року.

Листом № 177 від 03.09.2013 року КП «Поділ-Житло» надало інформацію, що за період з 01.05.2010 року по 01.07.2013 року ОСОБА_9 працював на посаді директора підприємства (розпорядження Подільської районної у місті Києві ради від 15.09.2008 № 545).

Враховуючи вищезазначене, в порушення п. 4 «Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ та організацій», затвердженого наказом Міністерства праці України (керівники державних підприємств, установ, організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів державних підприємств, установ, організацій (цехів, відділів, лабораторій тощо) та їхні заступники не мають права працювати за сумісництвом (за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності)) відповідач уклав договір про сумісництво з керівником КП «Поділ Житло» ОСОБА_9 за період з 01.10.2010 року по 01.01.2011 року, нарахував та виплатив грошових коштів на загальну суму 25,24 тис. грн., та як наслідок, зайво проведено нарахування на заробітну плату та перерахування єдиного соціального внеску до державного цільового фонду на загальну суму 8,38 тис. грн., чим завдано збитків підприємству на загальну суму 33,62 тис. гривень.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів забезпечення повернення зайво виплачених коштів на суму 25,24 тис. грн. в порядку ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України та здійснення перерахунку обов'язкових платежів на суму 8,38 тис. грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовної вимоги в частині виконання п. 14 вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року та наявність правових підстав для їх задоволення.

Щодо невиконання пункту 16 письмової вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року, суд зазначає наступне.

Ревізією дебіторської та кредиторської заборгованості встановлено сплату 27.06.2012 року підприємством за путівки до COT «Медик» на І та II зміни на суму 43,36 тис. грн. з рахунку підприємства. Судом встановлено, що відповідачем здійснено витрати на сплату путівок для осіб, які не являлися працівниками Дирекції.

Крім того, до ревізії надано лист б/н і дати від первинної профспілкової організації КП «Поділ», згідно якого, первинна профспілкова організація КП «Поділ» звертається з проханням, відповідно до колективного договору на 2012 рік (розділ № 9 п. 3), перерахувати кошти для придбання путівок працівникам комунальних підприємств. П. 3 розділу 9 Колективного договору на 2008-2011 pp. адміністрація зобов'язується відраховувати профспілковому комітету на культурно-масову, спортивно-оздоровчу роботу не менше 0,3-1%. Відповідно наданих до ревізії документів зменшення заборгованості на суму путівок перед профспілкою, чи повернення коштів за путівки на рахунок підприємства в сумі 43,36 тис. грн., не відображалося.

Враховуючи вищевикладене, підприємством здійснено незаконних витрат на суму 43,36 тис. грн., чим порушено п. 2.13, п. 2. 15 та п. 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, що призвело до збитків.

Враховуючи вище викладене, станом на 31.01.2014 року Підприємством не усунуто порушень на загальну суму 2411,14 тис. грн.

Доказів виконання вказаної вимоги відповідачем не надано.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідачем не забезпечено повернення зайво виплачених сум коштів на придбання путівки, суд вважає позовні вимоги в частині виконання п. 16 вимоги Держфінінспекції в місті Києві № 26-11-14-14/13872 від 18.10.2013 року обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи дану справу, суд також враховує те, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2014 року у справі № 826/6408/14, залишеною без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014 року, адміністративний позов КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового Фонду Подільського району міста Києва» до Державної фінансової інспекції в місті Києві про скасування вимоги - залишено без розгляду. Судове рішення набрало законної сили.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2014 року, провадження у справі № 826/2184/14 за позовом КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового Фонду Подільського району міста Києва» до Державної фінансової інспекції в м. Києві про скасування акту закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України. Судове рішення набрало законної сили.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції ретельно дослідивши всі матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову Державної фінансової інспекції в місті Києві до комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» про зобов'язання вчинити певні дії, оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Старова Н.Е.

Мєзєнцев Є.І.