Справа № 302/1205/14-а 2-а/302/94/14
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Справа № 876/10220/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області про визнання неправомірним нарахування і виплату пенсії, передбаченої відповідно до Закону України «Про державну службу» і зобов'язання нарахувати і виплачувати пенсію в розмірі , обчисленому за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з моменту призначення пенсії і виплату недоотриманого розміру пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів,-

В С Т А Н О В И Л А:

30.09.2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання неправомірним нарахування і виплату пенсії, передбаченої відповідно до Закону України «Про державну службу» і зобов'язання нарахувати і виплачувати пенсію в розмірі , обчисленому за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з моменту призначення пенсії і виплату недоотриманого розміру пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем неправомірно, всупереч ч.4 ст.37 Закону України «Про державну службу» виплачується пенсія, яка є значно меншої ніж передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області щодо нарахування розміру пенсії ОСОБА_1, яка призначена відповідно до Закону України «Про державну службу» без врахування вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, призначеної з 20.06.2014 року відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» з визначенням розміру пенсії згідно з вимогами Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплатити перерахований розмір пенсії з 20.06.2014 року з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів відповідно до постанови КМУ №159 від 21.02.2001 року і врахуванням раніше виплачених сум, та виплачувати надалі перерахований розмір пенсії до припинення права чи зміни розміру пенсії відповідно до чинного законодавства.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі покликається на те, що позивачка має право переходу на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак у разі подання заяви про це з усіма необхідними документами.

У ході апеляційного розгляду позивач ОСОБА_1 наддала пояснення та просить відхилити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що Законом чітко визначено порядок призначення пенсії державним службовцям - жінкам при досягненні певного віку та розмір такої пенсії, а тому Позивачка має право на одержання розміру пенсії, обчисленому за Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, колегія суддів вважає, що даний висновок суду першої інстанції не можна визнати обґрунтованим.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 70 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 70 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що позивачці, як державному службовцю, у зв'язку з досягненням пенсійного віку та наявності стажу призначено пенсію у відповідності до Закону України «Про державну службу».

Вважаючи, що розмір отриманої пенсії є значно менший ніж передбачено Законом, позивачка звернулася до відповідача із заявою про надання роз'ярення про порядок призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». (а.с.6)

Згідно відповіді УПФУ в Міжгірському районі Закарпатської області позивачці повідомлено, що так як остання працює на державній службі то відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» пенсія їй виплачується у розмірі обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», але не більше розміру обчисленого відповідно до Закону України «Про державну службу». Розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є більший за розмір пенсії призначений відповідно до Закону України «Про державну службу», то її повідомлено, що вона має право на перехід на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». (а.с.7-9)

Не погоджуючись з вищенаведеним позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами керуючись ч.4 ст.37 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ч.4 ст.37 Закону України «Про державну службу»Пенсія, призначена відповідно до цієї статті, в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а після звільнення з таких посад - у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.

Згідно ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Керуючись вищенаведеним колегія суддів вважає, що в позові слід відмовити, оскільки відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб встановлений Законом, а позивач у свою чергу мала право звернутися до УПФУ в Міжгірському районі Закарпатської області із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, що вона не зробила, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, оскільки висновки суду спростовують і дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являється суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області задовольнити, а постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2014 року у справі №302/1205/14-а - скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний