Справа № 617/685/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2015 р. м. Київ К/800/2346/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф., (суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області по поверненню виконавчого листа № 2а-1502/09 від 19.03.2009 р; визнання незаконної постанови головного державного виконавця від 09.12.2011 р. про повернення виконавчого документа та про зобов'язання головного державного виконавця поновити провадження з постановкою на чергу для отримання зазначених коштів на період первинного його звернення.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 30 березня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року скасовано постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 30 березня 2012 року та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області щодо винесення головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області Невмержицьким О.О. постанови від 09.12.2011 р. по поверненню виконавчого листа № 2а-1502/09 від 19.03.2009 р.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області Невмержицького О.О. від 09.12.2011 р. про повернення виконавчого листа № 2а-1502/09 від 19.03.2009 р.

Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області відновити виконавче провадження за виконавчим листом № 2а-1502/09 від 19.03.2009 року відповідно до приписів статті 51 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погоджуючись з постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області звернувся до суду з касаційною скаргою, в який просить її скасувати та залишити в силі постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 30 березня 2012 року, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 КАС України, дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконанні у відповідача перебував виконавчий лист № 2а-1502, виданий 19.03.2009 року Овруцьким районним судом Житомирської області про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації на користь позивача ОСОБА_4 коштів по соціальним виплатам.

09.12.2011року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області Невмержицьким О.О. на підставі п. 2 ч. 47 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення названого виконавчого документа.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності дій відповідача щодо прийняття постанови від 09.12.2011 року про повернення виконавчого провадження.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив за того, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого листа по справі № 2а-1502/09, виданого Овруцьким районним судом Житомирської області 19 березня 2009 року винесена на законних підставах, а державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", так як відповідачем вжито всіх заходів до виконання постанови.

Проте, скасовуючи рішення суду першої інстанції, Житомирський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про неправомірність дій Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області, оскільки відповідачем не вжито всіх заходів при виконанні рішення Овруцького районного суду Житомирської області, які передбачені Законом України "Про виконавче провадження" та передчасно повернуто виконавчий лист № 2а-1502/09.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», від 21 квітня 1999 року № 606 - XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень і інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»)

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі виданого 19 березня 2009 року Овруцьким районним судом Житомирської області виконавчого листа, 31 березня 2009 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень відкрито виконавче провадження ВП № 13456107 з примусового виконання постанови Овруцького районного суду Житомирської області. Зазначеною постановою стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 суму коштів в розмірі 1711,20 грн. та 181035 грн. за ст. ст.37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постанова про повернення виконавчого листа мотивована тим, що після здійснення ряду виконавчих та інших процесуальних дій з метою повного, своєчасного та законного виконання судового рішення, його виконання виявилося неможливим.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Проте, Пленум Вищого адміністративного суду України у своїй постанові від 21 травня 2012 року № 5 Про внесення доповнення до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" зауважив, що виконавці мають право повертати виконавчі документи щодо виконання рішень адміністративних судів про стягнення з пенсійних органів та суб'єктів владних повноважень відповідних виплат лише у разі здійснення державним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення.

Статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, яка узгоджується із статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із поданням про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Відповідач же із поданням про відстрочку виконання рішення у зв'язку з відсутністю у боржника коштів для його виконання до суду не звертався, а отже, ним не вжито усіх можливих вичерпних заходів для виконання судового рішення.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновком Житомирського апеляційного адміністративного суду щодо протиправності дій державного виконавця, оскільки ним не були виконані усі дії, що передбачені законом та передують винесенню постанови про повернення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно з частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України.

При цьому слід зазначити, що відсутність коштів на виконання рішення суду, не є підставою для повернення виконавчого листа на підставі наступного.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Крім того, Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Жовнер проти України» (рішення від 29 червня 2004 року) наголосив, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням.

Виконання рішення щодо боржника є обов'язком держави (рішення Європейського суду з прав людини від 13 липня 2006 року; справа «Васильєв проти України»).

В той же час, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, вважає, що постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року, ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду, тому підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець