Справа № К/9991/43235/11-С
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2015 р. м. Київ К/9991/43235/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Загороднього А.Ф.,

суддів Веденяпіна О.А.,

Зайцева М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної судової адміністрації України та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області на постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 грудня 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, треті особи - Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановила:

ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 звернулися до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, треті особи - Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 грудня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2011 року, позовні вимоги задоволено повністю. Поновлено позивачам строк звернення до адміністративного суду. Визнано протиправною бездіяльність відповідачів щодо неперерахунку та невиплаті заробітної плати позивачам згідно діючого законодавства. Зобов`язано ТУДСА України в Миколаївській області з 1 вересня 2005 року по 11 серпня 2008 року провести нарахування та виплату заробітної плати позивачам. Стягнуто з ТУДСА України в Миколаївській області недонарахованої та невиплаченої заробітної плати на користь: ОСОБА_2 - 60861,88 гривень, ОСОБА_3 - 83976,57 гривень, ОСОБА_4 - 62153,68 гривень, ОСОБА_5 - 43712,26 гривень, ОСОБА_6 - 51.456,28 гривень, ОСОБА_7 - 56816,40 гривень, ОСОБА_8 - 62332,35 гривень, ОСОБА_9 - 46.034,77 гривень; ОСОБА_10 - 19593,06 гривень; ОСОБА_11 - 30034,12 гривень, ОСОБА_12 - 24230,84 гривень; ОСОБА_13 - 48996,67 гривень. Зобов'язано ТУДСА в Миколаївській області про індексувати позивачам до сплати суму у відповідності до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. Зобов'язано ТУДСА в Миколаївській області провести перерахунок з 01 вересня 2005 року по 01 листопада 2008 року виплаченої премії позивачам. Зобов'язано ТУДСА в Миколаївській області провести перерахунок довічного утримання відповідно до чинного законодавства України суддям: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_11 за період з 1 вересня 2005 року по 1 листопада 2008 року. Стягнуто з ТУДСА в Миколаївській області на користь позивачів витрати зі сплати вартості проведеної по справі судово-економічної (бухгалтерської) експертизи в розмірі по 1126,80 гривень кожному.

Державна судова адміністрація України та Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, подали касаційну скаргу в якій посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати судові рішення та прийняти нове, яким в задоволення позовних вимог відмовити.

Перевіривши наведені доводи касаційної скарги, рішення судів щодо застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що за період з 01 вересня 2005 року по 01 листопада 2008 року позивачем не було нараховане та виплачено заробітну плату, а саме: ОСОБА_2 - 60861,88 гривень, ОСОБА_3 - 83976,57 гривень, ОСОБА_4 - 62153,68 гривень, ОСОБА_5 - 43712,26 гривень, ОСОБА_6 - 51.456,28 гривень, ОСОБА_7 - 56816,40 гривень, ОСОБА_8 - 62332,35 гривень, ОСОБА_9 - 46.034,77 гривень; ОСОБА_10 - 19593,06 гривень; ОСОБА_11 - 30034,12 гривень, ОСОБА_12 - 24230,84 гривень; ОСОБА_13 - 48996,67 гривень.

01 вересня 2005 року нарахування посадового окладу позивачів обчислювалося з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243, тобто виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України на 2007 - 2010 роки.

Наведене, на думку позивачів, порушує їх конституційні права на оплату праці судді, оскільки частина заробітної плати позивачу не виплачена.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про статус суддів» заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Разом з тим, на рівні Закону України «Про статус суддів» посадові оклади професійних суддів не встановлювались, а тому на реалізацію цього закону постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865, яка набрала законної сили з 1 січня 2006 року, затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи.

Постановою Кабінету Міністрів України «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243 встановлено, що для вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів, розміри посадових окладів яких визначаються залежно від кількості розмірів мінімальної заробітної плати, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 та іншими нормативно-правовими актами, розміри посадових окладів встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865» від 31 грудня 2005 року № 1310 доповнено постанову Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 пунктом 4-1 наступного змісту: «Установити, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться».

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2007 року визнано протиправним та скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2007 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2009 року вказану постанову залишено без змін. Питання щодо повороту виконання судового рішення не прийнято.

Водночас, визнання незаконним пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865, при наявності постанов Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 та від 31 грудня 2005 року № 1310, які також стосуються питання обчислення заробітної плати суддів, не давало підстав відповідачу у період з 03 грудня 2007 року (дата набрання постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2007 року законної сили) до 01 січня 2012 року (дата втрати чинності скасованої нею постанови Кабміну) здійснювати виплату заробітної плати у заявлених розмірах.

В подальшому, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року, визнано незаконними постанову Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865. Питання щодо повороту виконання судового рішення не прийнято.

Крім того, приймаючи рішення у даній справі, суди першої та апеляційної інстанцій помилково розглянули справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13 в одному провадженні, незважаючи на те, що позовні вимоги носять індивідуальний характер і мають розглядатися окремо.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказані порушення норм матеріального права не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, що відповідно до вимог частини 1 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної судової адміністрації України та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 грудня 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2011 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, треті особи - Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев