Справа № 826/17062/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Троян Н.М., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції України до Державної виконавчої служби України про визнання неправомірними дій відповідача та скасування його рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної виконавчої служби України про визнання неправомірними дій відповідача та скасування його рішення. Свої позовні вимоги мотивував тим, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки причини невиконання оскаржуваної постанови є поважними. Просив суд визнати неправомірними дій відповідача - державного виконавця Юхименко Оксани Сергіївни, які виявилися у винесенні незаконного рішення у вигляді постанови від 23 жовтня 2014 року ВП №42921526 про накладення штрафу, а також скасування оскаржуваної постанови.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, Державним виконавцем відповідача 23 жовтня 2014 року прийнято оскаржувану постанову, якою за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення про поновлення на роботі на позивача (боржника у виконавчому провадженні ВП № 42921526) накладено штраф у розмірі 1360,00 грн.

На виконання до відповідача надійшов виконавчий лист №2а/0270/2551/12, виданий 31 березня 2014 року Вінницьким окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області.

10 квітня 2014 року державним виконавцем відповідача прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №42921526, якою позивача (боржника у виконавчому провадженні) зобов'язано негайно виконати судове рішення, про що повідомити державного виконавця не пізніше наступного дня.

Однак, судове рішення, як з'ясовано судом у ході розгляду справи та не заперечується представниками сторін, позивачем не виконано, а дій, направлених на його виконання, за переконанням представників відповідача, позивачем не вчинено.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2014 року у справі №2а/0270/2551/12 змінено спосіб та порядок виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2012 у справі №2а/0270/2551/12, поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

Вимогою державного виконавця відповідача від 22 липня 2014 року №К-5197/2.-291/15 зобов'язано позивача виконати виконавчий лист про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області шляхом поновлення його на посаді начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області, про що у строк до 17 год. 00 хв. 23 липня 2014 року надати до відповідача інформацію про виконання виконавчого листа або обґрунтовані пояснення щодо причин його невиконання.

Листом від 23 липня 2014 року №25-14/863 позивачем повідомлено відповідача, що ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2014 року у справі №2а/0270/2551/12 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2014 року у вказаній справі, розгляд якої призначено на 06 серпня 2014 року.

13 серпня 2014 року державним виконавцем відповідача, згідно зі ст. 89 Закону, прийнято постанову про накладення штраф, якою за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення про поновлення на роботі на позивача (боржника у виконавчому провадженні) накладено штраф розмірі 680,00 грн.

Крім того, 13 серпня 2014 року державним виконавцем повторно направлено позивачу вимогу №К-5197/2.-291/15 про виконання рішення суду, якою позивача зобов'язано виконати виконавчий лист, про що негайно надати інформацію відповідачу.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2014 року у справі №2а/0270/2551/12 ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2014 року у вказаній справі залишено без змін.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Згідно зі ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 2, ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 89 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Враховуючи вище викладені норми та зважаючи, що судове рішення у справі №2а/0270/2551/12 позивачем не виконано, відповідачем прийнято оскаржувану постанову.

Оскаржувана постанова, за переконанням суду, прийнята відповідачем правомірно, оскільки судове рішення позивачем протягом тривалого часу не виконано.

До того ж, зважаючи на вище викладені обставини, у суду виник сумнів щодо добросовісності діянь позивача у частині виконання судового рішення.

Закон не містить визначення поняття "поважні причини невиконання судового рішення", зазначене поняття є оціночним.

Поряд з цим, встановлення факту відсутності поважних причин невиконання судового рішення, про що зазначено в ч. 2 ст. 75 Закону, може мати місце за умови, якщо боржник не виконує певних дій, щодо яких ухвалено судове рішення, а виконання таких дій або усунення перешкод до такого виконання цілком полягає у площині повноважень боржника і не залежить від обставин, які боржник не в змозі упередити або усунути.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 75 Закону, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому ст. 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Із вище викладених норм вбачається, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов'язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру Закон не передбачає.

Оскільки у даному випадку у державного виконавця відповідача відсутні правові підстави для відкладення провадження виконавчих дій чи невжиття заходів примусового виконання до боржника, дії державного виконавця мали бути направлені на повне та своєчасне виконання судового рішення.

Підсумовуючи вище викладене, вчинення виконавчих дій щодо зобов'язання вчинити певні дії передбачено Законом, нормами якого державного виконавця зобов'язано забезпечити виконання судового рішення у певні строки, не порушуючи права сторін з одночасним застосуванням санкцій у разі невиконання норм Закону.

Відповідно до ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Отже, враховуючи, що станом на 23 жовтня 2014 року судове рішення залишалось не виконаним, зважаючи також на досить тривале невиконання такого рішення, за переконанням суду, державний виконавець вчинив виконавчі дії у межах повноважень, наданих йому нормами Закону, та правомірно застосував до позивача штрафні санкції.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 15 січня 2015 року №К/9991/17057/12, від 13 січня 2015 року №К/800/68659/14.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 17 березня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 13 березня 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Троян Н.М.

Бужак Н.П.