Справа № 2а-4231/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року Справа № 14711/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30.11.2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Тисменицької міської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_1, про скасування рішення сесії Тисменицької міської ради від 26.11.2010 року, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач 13.07.2011 року звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування рішення II сесії VI скликання Тисменицької міської ради від 26 листопада 2010 р. у частині надання дозволу ОСОБА_1 на проведення земельно - кадастрової інвентаризації земельних ділянок по виготовленню технічної документації по видачі державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,10 га по АДРЕСА_1 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,19 га по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначає, що він та його брат ОСОБА_1 з 2006 року є власниками окремих, але суміжних будинковолодінь в м. Тисмениця. Позивач є власником будинковолодіння АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину будинковолодіння від 06.07.1993 року, договору дарування 1/2 частини вказаного будинковолодіння від 02.12.2006 року. ОСОБА_1 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування на підставі рішення Тисменицького районного суду від 06.12.2006 року. Раніше дані будинковолодіння належали їхнім батькам та бабусі. Кожне з цих будинковолодінь було перебудоване попередніми власниками, що призвело до змін порядку користування земельними ділянками, що необхідні для їх обслуговування, і на час переходу до них права власності на дані будинковолодіння склався порядок користування земельними ділянками, оскільки кожне із будинковолодінь має окремий заїзд. Крім земельних ділянок, що необхідні для будівництва та обслуговування будинковолодінь АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 суміжною із вказаними земельними ділянками є земельна ділянка 0,19 га, яка використовувалась та використовується для ведення особистого селянського господарства. Позивач проживав в АДРЕСА_1 із народження разом із батьками і, отримавши у власність 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_2, продовжував спільно користуватися земельними ділянками в тому числі і для ведення ОСГ. Між позивачем і його братом ОСОБА_3 склався порядок користування земельною ділянкою 0,19 га для ведення ОСГ і він постійно, безперешкодно обробляв х/г частину вказаної земельної ділянки. Про встановлений порядок користування земельними ділянками свідчить той факт, що в 2007 році, після набуття права власності на будинковолодіння, брат позивача ОСОБА_1 звертався із заявою до Тисменицької міської ради про проведення розподілу між ними земельних ділянок з додатком до неї схеми добровільного та погодженого між ними порядку розподілу земельних ділянок, що необхідні для обслуговування належних їм будинковолодінь та земельної ділянки для ОСГ. Згідно тієї схеми вони користуються земельними ділянками до цього часу. У червні 2011 р. позивач побачив, що брат та представник землевпорядної організації проводять обміри земельної ділянки, і йому стало відомо, що Тисменицька міська рада прийняла рішення від 26.11.2010 р., яким надала дозвіл ОСОБА_1 на проведення земельно-кадастрової інвентаризації земельних ділянок по виготовленню технічної документації по видачі державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,10 га по АДРЕСА_1 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,19 га по АДРЕСА_1. Вважає оскаржуване рішення незаконним, оскільки даним рішенням Тисменицька міська рада порушила його права землекористувача земельної ділянки, що необхідна для будівництва та обслуговування житлового будинку та позбавила його права користування земельною ділянкою для ведення ОСГ.

Оскаржуваною постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30.11.2011 року позовну заяву ОСОБА_2 до Тисменицької міської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_1, про скасування рішення сесії Тисменицької міської ради від 26.11.2010 року - задоволено. Скасовано рішення II сесії VI скликання Тисменицької міської ради від 26 листопада 2010 року в частині надання дозволу ОСОБА_1 на проведення земельно-кадастрової інвентаризації земельних ділянок по виготовленню технічної документації по видачі державних актів на право власності на земельні ділянки, а саме: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, та споруд площею 0,10 га по АДРЕСА_1, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,19 га.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд не вказав які права позивача були при цьому порушені і чим підтверджується наявність у позивача права на спірну земельну ділянку. В матеріалах справи відсутні будь-які докази законності користування позивачем спірною земельною ділянкою. Згідно положень ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право користування виникає після отримання її власником або користувачем документа, що засвідчує право власності або право постійного користування земельною ділянкою, і його державної реєстрації. Таким чином, на момент винесення оскаржуваного рішення Тисменицької міської ради позивач не був користувачем земельної ділянки, оскільки не придбав такого права у встановленому законом порядку. Не ґрунтується на доказах і висновок суду про те, що між апелянтом і позивачем склався порядок користування земельною ділянкою площею 0.19 га для ведення ОСГ, оскільки ніякого договору про порядок користування спірною земельною ділянкою не складався, так само і не складали договору про розподіл спірних земельних ділянок. Це підтверджується відсутністю погодження та підпису на схемах, які надав позивач. Ніякої заяви про проведення розподілу земельної ділянки у міську раду апелянт не подавав. Суд не взяв до уваги пояснення про те, що представлена позивачем заява написана не останнім, не апелянта почерком, а почерком мого брата і в даній заяві вказаний саме його номер мобільного телефону, а не апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що обставини, якими позивач обґрунтовував свій позов, щодо того, що між ним та його братом склався порядок користування земельною ділянкою 0,19 га для ведення ОСГ, 1/2 частину якої він постійно обробляв і обробляє досі, те, що між ними було погоджено порядок розподілу земельних ділянок, та те, що ОСОБА_1 звертався із заявою та схемою добровільного та погодженого між ними порядку розподілу земельних ділянок до Тисменицької міської ради про проведення розподілу між ними земельних ділянок, що необхідні для обслуговування належних їм будинковолодінь та земельної ділянки для ОСГ, третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував. Суд вважає, що відповідач у судовому засіданні у відповідності з вимогами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності оскаржуваного позивачем рішення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що предметом оскарження по даній адміністративній справі є рішення відповідача - Тисменицької міської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 26.11.2010 р.. Вказаним рішенням міська рада, надала дозвіл ОСОБА_1 на проведення земельно-кадастрової інвентаризації земельних ділянок по виготовленню технічної документації по видачі державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,10 га по АДРЕСА_1 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,19 га по АДРЕСА_1, та площею 0,1000 га в урочищі «За цвинтарем».

Позивач оскаржує вказане рішення у частині надання дозволу ОСОБА_1 на проведення земельно-кадастрової інвентаризації земельних ділянок по виготовленню технічної документації по видачі державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,10 га по АДРЕСА_1 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,19 га по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він користується даними земельними ділянками по цей час, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Обставин, якими позивач обґрунтовував свій позов, щодо того, що між ним та його братом склався порядок користування земельною ділянкою 0,19 га для ведення ОСГ, 1/2 частину якої він постійно обробляв і обробляє досі, те, що між ними було погоджено порядок розподілу земельних ділянок, та те, що ОСОБА_1 звертався із заявою та схемою добровільного та погодженого між ними порядку розподілу земельних ділянок до Тисменицької міської ради про проведення розподілу між ними земельних ділянок, що необхідні для обслуговування належних їм будинковолодінь та земельної ділянки для ОСГ, третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував.

Однак колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази законності користування позивачем спірною земельною ділянкою. Згідно положень ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право користування виникає після отримання її власником або користувачем документа, що засвідчує право власності або право постійного користування земельною ділянкою, і його державної реєстрації.

Таким чином, на момент винесення оскаржуваного рішення Тисменицької міської ради позивач не був користувачем земельної ділянки, оскільки не придбав такого права у встановленому законом порядку.

Не ґрунтується на доказах і висновок суду про те, що між ОСОБА_1 і позивачем склався порядок користування земельною ділянкою площею 0.19 га для ведення ОСГ, оскільки договору про порядок користування спірною земельною ділянкою не складався, так само і не складали договору про розподіл спірних земельних ділянок.

Крім того суд першої інстанції, скасовуючи рішення повністю, не взяв до уваги того, що позивачем оскаржувалось фактично тільки його частина, а саме щодо земельної ділянки площею 0.19 га, яка була раніше виділена батькам для ведення особистого селянського господарства. Тобто, позивачем фактично оспорювалось тільки рішення в даній частині, а суд скасував рішення повністю.

Залишився поза увагою суду той факт, що з 2006 року відповідно до рішення Тисменицького районного суду від 06.12.2006 р. за ОСОБА_1 визнано право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування, що підтверджується вищевказаним рішенням суду та іншими відповідними документами, зокрема витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. З моменту оформлення права власності на будинковолодіння ОСОБА_1 також сплачую земельний податок за всю ділянку, яка закріплена за будинковолодінням.

Згідно з приписами ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Аналогічні положення містяться і в п.2 ст. 120 Земельного кодексу України.

Крім того в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», зокрема в п.10 вказано, що « правило ст. 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така земельна ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкоємець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою».

Позивачу по справі, належить будинковолодіння АДРЕСА_2, за яким оформлена відповідна земельна ділянка, а тому на думку колегії суддів останній не має відношення до земельної ділянки по АДРЕСА_1, виходячи з наступного.

Після смерті родичів у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була домовленість про те, що ОСОБА_1 передає належну 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_2 житловою площею 123.6 кв.м. та гроші на реконструкцію горища вказаного будинку, а ОСОБА_2 погоджується на передачу ОСОБА_1 у власність будинковолодіння по АДРЕСА_1, в тому числі і з правом на земельну ділянку, яка за ним закріплена. Тобто ОСОБА_1 у 2006 році подарував брату належну йому частину будинку, що підтверджується договором - дарування № 1397 від 02.12.2006р., та надав гроші на реконструкцію горища, внаслідок якої будинок став трьохповерховим з житловою площею 370.8 кв.м., а ОСОБА_2 не мав претензій до оформлення за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на будинковолодіння по вул. Вільшанецькій, про що зазначено в рішенні Тисменицького районного суду від 06.12.2006р.

Як видно із долучених фотографій, дані будинки не є рівноцінними. ОСОБА_1 погодився на такий розподіл, щоб мати можливість будови нового житлового будинку та інших споруд на земельній ділянці, яка фактично була закріплена за даним будинковолодінням.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни і юридичні особи набувають право власності і право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності на підставі рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Придбання прав на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування.

Безкоштовна передача земельних ділянок у власність громадян здійснюється у випадку: приватизації земельних ділянок, які знаходяться в користуванні громадян; отримання земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в межах норм безкоштовної приватизації, визначених цим Кодексом.

Реалізація такого порядку визначена процедурою, встановленою ст. 118 ЗК України, згідно якої відповідні суб'єкти владних повноважень, розглядаючи заяви громадян, зацікавлених в приватизації земельних ділянок, у встановлені строки вирішують питання про надання вказаним громадянам дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, розгляд представленого проекту відведення, його затвердження і передачу земельних ділянок у власність.

Тисменицька міська рада правомірно винесла оскаржуване рішення, не порушуючи при цьому закону. На момент винесення оскаржуваного рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на проведення земельно-кадастрової інвентаризації земельних ділянок по виготовленню технічної документації по видачі державних актів на право власності на земельні ділянки, вказані в рішенні, дані земельні ділянки перебували у власності Тисменицької міської ради, що підтверджується листом - відповіддю Тисменицької міської ради № 703 від 12.12.2011р. на адвокатський запит. Тому вона, як власник землі, була вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому права на земельну ділянку в порядку, визначеному законом.

А тому висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови не вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 202 КАС України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30.11.2011 року у справі № 2а-4231/11 - скасувати та прийняти нову, якою в позові ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар