Справа № 806/4899/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2015-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Житомир справа № 806/4899/14

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

за участі секретаря Коваля О.В.,

за участі представників позивача та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМ-Електро" до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арм -Електро" (далі - ТОВ "Арм -Електро") звернулось до суду з позовом, у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - Коростенська ОДПІ) від 22.10.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 228587,00 грн, у тому числі: 152391,00 грн - основний платіж та 76196,00 грн - штрафна (фінансова) санкція, та № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 181424,00 грн, у тому числі: 147439,00 грн - основний платіж та 33985,00 грн - штрафна (фінансова) санкція. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що висновки акту перевірки про порушення Товариством п.137.3 ст. 137, абз.1 п.138.2, п.138.8, п.п. 138.10.3 п.138.10 ст.138 та п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 є безпідставними та спростовуються належним чином оформленими первинними документами.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. Пояснив, що виявлені у ході перевірки порушення належним чином відображені в акті і є достатньою підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про збільшення суми грошового зобов'язання із податку на прибуток та податку на додану вартість, а також стягнення штрафних санкцій.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Встановлено, що у період з 15.09.2014 по 03.10.2014 посадовими особами Коростенської ОДПІ було проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "Арм-Електро" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт №1382/22-01/34736163 від 10.10.2014 (а.с. 13-30)

Актом перевірки з питань, що оскаржуються позивачем, зафіксовані наступні порушення:

- п.137.3 ст. 137, абз. 1 п. 138.2, п. 138.8, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток всього на загальну суму 147439,00 грн, в тому числі: за ІІ-ІV квартал 2011 року в сумі 11500,00 грн, за І квартал 2012 року в сумі 10500,00 грн, за три квартали 2012 року в сумі 21000,00 грн, за 2012 рік у сумі 38483,00 грн, за 2013 рік у сумі 97456,00 грн;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість у загальній сумі 152391,00 грн, у тому числі за грудень 2011 року в сумі 10000,00 грн, за березень 2012 року в сумі 10000,00 грн, за серпень 2012 року в сумі 10000,00 грн, за вересень 2012 року в сумі 10000,00 грн, за січень 2013 року в сумі 25741,00 грн, за квітень 2013 року - в сумі 6650,00 грн, за травень 2013 року в сумі 80000,00 грн.

За результатами розгляду акту перевірки, 22.10.2014 Коростенською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 181424,00 грн, у тому числі: 147439,00 грн - основний платіж та 33985,00 грн - штрафна (фінансова) санкція (а.с. 12);

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 228587,00 грн, у тому числі: 152391,00 грн - основний платіж та 76196,00 грн - штрафна (фінансова) санкція (а.с. 11).

Не погодившись із рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних мотивів.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення від 22.10.2014 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Зі змісту акту перевірки слідує, що ТОВ "Арм-Електро" на порушення п. 137.3 ст. 137 Податкового кодексу України до складу доходів (р. 03ІД Декларації) та відповідно до р.03.16 додатку ІВ не нараховано доходи відповідно до ступеню завершеності об'єкту згідно виконання довгострокових договорів (більше одного року), виходячи із суми витрат, які було понесено у зв'язку із будівництвом торгівельного павільйону в розмірі 423060,00 грн, в тому числі за 2013 рік у сумі 423060,00 грн.

Так, у ході судового розгляду справи встановлено, що 25.01.2013 між ТОВ "Арм-Електро" (Підрядчик) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Замовник) укладено договір на виконання підрядних робіт (а.с. 31).

Згідно із п. 1.1. даного Договору, Підрядник зобов'язується виконати будівництво торгівельного павільйону по АДРЕСА_1, обсяг та вартість буде визначена в акті виконаних робіт по закінченні будівництва, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити роботу.

Пунктом 3.1.3 Договору передбачено, що Підрядник зобов'язаний сповіщати Замовника про готовність проміжних робіт (етапів) за 5 днів.

На виконання умов укладеного Договору, 03.06.2014 Підрядником складено акт прийому-передачі першого етапу будівництва та узгоджено його із Замовником (а.с. 32).

Зі змісту даного акту вбачається, що комісією у складі замовника - ФОП ОСОБА_2 та інженера-будівельника ТОВ "Арм-Електро" ОСОБА_1 проведено обстеження та здійснено передачу - прийняття першого етапу будівництва торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 у вигляді зведеного каркасу будівлі та змонтованого даху, а саме: улаштування стрічкового буто-бетонного фундаменту, мурування стін з газо блоків 1 поверху, улаштування армопояса 1 поверху, укладення плит перекриття 1 поверху, мурування стін з газо блоків, улаштування армапоясу 2 поверху, улаштування перекриття 2 поверху металевими балками (двотаврами), улаштування підшивки стелі 2 поверху, улаштування стропильної системи, улаштування кровлі з металочерепиці.

Відповідно до п. 137.3. ст. 137 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі якщо платник податку виробляє товари, виконує роботи, надає послуги з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва та якщо договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапного їх здавання, доходи нараховуються платником податку самостійно відповідно до ступеня завершеності виробництва (операції з надання послуг), який визначається за питомою вагою витрат, здійснених у звітному податковому періоді, у загальній очікуваній сумі таких витрат та/або за питомою вагою обсягу послуг, наданих у звітному податковому періоді, у загальному обсязі послуг, які мають бути надані.

Зазначеною нормою ПК України встановлено, що дохід необхідно визначати відповідно до ступеня завершеності виробництва за питомою вагою витрат, здійснених у звітному податковому періоді, у загальній очікуваній сумі таких витрат, і обов'язковою умовою для такого порядку розрахунку є довготривалий (більше одного року) технологічний цикл виробництва, відсутність поетапного здавання робіт та визначеність очікуваної суми витрат загального обсягу робіт.

Зважаючи на те, що умовами договору на виконання підрядних робіт від 25.01.2013 не визначено загальної суми вартості підрядних робіт і не передбачено поетапне здавання робіт, висновки контролюючого органу про порушення ТОВ "Арм-Електро" приписів п. 137.3 ст. 137 ПК України, - є безпідставними, оскільки визначити суму доходу у відповідному податковому періоді із розрахунку питомої ваги наданих послуг від загального обсягу робіт є неможливим.

Відповідно до п. 137.1. ст. 137 Податкового кодексу України, дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Отже датою для визначення доходу по виконанню будівельних робіт є дата складання акту виконаних робіт по закінченню їх виконання, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 3-4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 18 "Будівельні контракти" (далі - П(С)БО 18 "Будівельні контракти"), доходи і витрати протягом виконання будівельного контракту визнаються з урахуванням ступеня завершеності робіт на дату балансу, якщо кінцевий фінансовий результат цього контракту може бути достовірно оцінений.

Ступінь завершеності робіт за будівельним контрактом може визначатися за одним з наведених методів:

вимірювання та оцінка виконаної роботи;

співвідношення обсягу завершеної частини робіт та їх загального обсягу за будівельним контрактом у натуральному вимірі;

співвідношення фактичних витрат з початку виконання будівельного контракту до дати балансу та очікуваної (кошторисної) суми загальних витрат за контрактом.

Також, у п. 2 П(С)БО 18 "Будівельні контракти" наведено наступні визначення:

- контракт з фіксованою ціною - договір про будівництво, який передбачає фіксовану (тверду) ціну всього обсягу робіт за будівельним контрактом або фіксовану ставку за одиницю кінцевої продукції будівництва (кв. м, кількість місць тощо);

- контракт за ціною "витрати плюс" - договір про будівництво, який передбачає ціну як суму фактичних витрат підрядника на виконання будівельного контракту та погодженого прибутку (у вигляді процента від витрат або фіксованої величини).

Згідно п. 5-7 П(С)БО 18 "Будівельні контракти", кінцевий фінансовий результат за будівельним контрактом з фіксованою ціною може бути достовірно оцінений за наявності одночасно таких умов:

можливості достовірного визначення суми загального доходу від виконання будівельного контракту;

імовірного отримання підрядником економічних вигод від виконання будівельного контракту;

можливості достовірного визначення суми витрат, необхідних для завершення будівельного контракту, і ступеня завершеності робіт за будівельним контрактом на дату балансу;

можливості достовірного визначення та оцінки витрат, пов'язаних з виконанням будівельного контракту для порівняння фактичних витрат за цим будівельним контрактом, з попередньою оцінкою таких витрат.

Кінцевий фінансовий результат за будівельним контрактом за ціною "витрати плюс" може бути достовірно оцінений за наявності одночасно таких умов:

імовірного отримання підрядником економічних вигод від виконання будівельного контракту;

можливості достовірного визначення витрат, пов'язаних з виконанням будівельного контракту, незалежно від імовірності їх відшкодування замовником.

Якщо кінцевий фінансовий результат за будівельним контрактом не може бути оцінений достовірно, то:

дохід визнається в сумі фактичних витрат від початку виконання будівельного контракту, щодо яких існує імовірність їх відшкодування;

витрати за будівельним контрактом визнаються витратами того періоду, протягом якого вони були зазнані.

У ході судового розгляду справи встановлено, що договір про виконання підрядних робіт від 25.01.2013 було укладено за ціною "витрати плюс". Також, умовами даного Договору не передбачено ймовірності відшкодування Замовником фактичних витрат від початку виконання договору на будь-яких етапах будівництва, хоча натуральні етапи будівництва передбачені.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 ПК України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Згідно п. 135.2 ст. 135 ПК України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Приписами п. 137.16. ст. 137 ПК України передбачено, що датою отримання інших доходів є дата їх виникнення згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, якщо інше не передбачено нормами цього розділу.

З урахуванням наведених положень ПК України, П(С)БО 18 "Будівельні контракти" та встановлених обставин, суд вважає висновок контролюючого органу про порушення порядку визначення доходів ТОВ "Арм-Електро" - необґрунтованим та передчасним.

Також, підставою для донарахування грошового зобов'язання з податку на прибуток, став висновок контролюючого органу про завищення ТОВ "Арм-Електро" собівартості виготовлених та реалізованих товарів у сумі 266500,00 грн. Обґрунтовуючи виявлене порушення, відповідачем у акті перевірки зазначено, що Товариством були укладені договори оренди визначеного (нерухомого та іншого) майна від 01.10.2011 та 03.01.2012 з ТОВ "Армасвіт-Газ". Однак, до перевірки підприємством не було надано пояснень стосовно зв'язку послуг оренди майна із діяльністю, яку проводить ТОВ "Арм-Електро" та отримує від неї дохід, тобто не надано первинні документи, які б свідчили про відрядження працівників, які саме матеріали закуповувались та чим транспортувались до м. Суми, що виготовлялось на орендуємому обладнанні, на які об'єкти було встановлено комплектуючі, виготовлені на орендуємому обладнанні. Наведені обставини стали підставою для висновку про порушення ТОВ "Арм-Електро" абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України.

Однак, зазначені твердження контролюючого органу у ході судового розгляду справи спростовані наступним.

Встановлено, що 01.10.2011 між ТОВ "Армасвіт-Газ" (Орендодавець) та ТОВ "Арм-Електро" (Орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого та іншого) майна, відповідно до умов якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно для виробничих потреб підприємства, що передається згідно Актів приймання-передачі, які є невід'ємною частиною даного договору, розміщене за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває на балансі Орендодавця, вартість якого визначена згідно з залишковою вартістю (а.с. 33-34).

До вказаного Договору, сторонами складено акти приймання передачі майна від 03.10.2011 та 07.10.2011, у яких визначено перелік майна, яке Орендодавець передав Орендарю (а.с. 35, 36).

03.01.2012 між ТОВ "Армасвіт-Газ" (Орендодавець) та ТОВ "Арм-Електро" (Орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого та іншого) майна, відповідно до умов якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно для виробничих потреб підприємства, що передається згідно Актів приймання-передачі, які є невід'ємною частиною даного договору, розміщене за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває на балансі Орендодавця, вартість якого визначена згідно з залишковою вартістю (а.с. 37-38).

Відповідно до акту приймання-передачі від 03.01.2012 (а.с. 40), ТОВ "Арм-Електро" (Орендар) отримав в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно:

- будівля, нежитлове приміщення (відділ перевантажувальний) площею 656,2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, під літерою "23".

- кран балка L=4м, Q=5м, 2001 р., Україна, №0015;

- кран консольно-поворотний Н=4м, Q=1м, 1998р., Україна, №0016.

04.01.2012 Сторонами до Договору від 03.01.2012 укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої п. 3.1 Договору викладено у наступній редакції: "Розмір орендної плати становить 60000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% 10000,00 грн за квартал".

На підтвердження факту виконання умов договорів оренди індивідуально визначеного (нерухомого та іншого) майна від 01.10.2011 та 03.01.2012, позивачем надані наступні документи: акти здачі прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000004 від 30.12.2011, № ОУ-0000001 від 30.03.2012, № ОУ-0000004 від 27.06.2012, № ОУ-0000010 від 28.09.2012, № ОУ-0000011 від 29.12.2012, № ОУ-0000001 від 31.03.2013 (а.с. 41-46), податкові накладні № 14 від 30.12.2011, № 6 від 30.03.2012, № 12 від 27.06.2012, № 9 від 28.09.2012, № 4 від 29.12.2012, № 9 від 31.03.2013 (а.с. 57-52).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.

Приписами п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 138.8 ст. 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Разом з цим, пп. 139.1.9 п. 139.1. ст. 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення №168/704).

Пунктом 2.4 Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.16 Положення №168/704, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Аналізуючи вище наведені норми законодавства та надаючи оцінку первинним документам, які підтверджують виконання умов договорів оренди, суд дійшов висновку, що податкові накладні в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) та Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є первинними документами, та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити.

Вказані накладні та акти здачі-прийняття робіт містять найменування сторін, зміст наданої послуги, підписи уповноважених представників сторін та відбитки печаток товариств та дають змогу визначити, яка саме послуга була надана, за якою ціною, між якими контрагентами.

Докази того, що дані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними відповідачем суду не надано.

Встановлені обставини в їх сукупності свідчать про товарність і реальність здійснення господарських операцій між ТОВ "Арм-Електро" та ТОВ "Армасвіт-Газ".

У ході судового розгляду справи представники позивача пояснили, що орендоване у ТОВ "Армасвіт-Газ" майно використовувалось ТОВ "Арм-Електро" у власній господарській діяльності. Зокрема, складське приміщення використовувалось для зберігання товарно-матеріальних цінностей, які були придбані у ТОВ"Армасвіт-Газ". На підтвердження факту придбання у зазначеного контрагента товарно-матеріальних цінностей, позивачем долучені до матеріалів справи копії видаткових накладних (а.с. 64-76).

Разом з тим, доказів того, що орендоване майно у ТОВ"Армасвіт-Газ" з метою іншою, ніж використання його позивачем у власній господарській діяльності контролюючим органом суду не надано, судом не здобуто і в матеріалах справи такі докази відсутні.

Крім того, суд наголошує на тому, що контролюючим органом у акті перевірки як на єдину підставу для невизнання витрат по оренді позивачем майна у ТОВ "Армасвіт-Газ", стало ненадання ТОВ "Арм-Електро" пояснень стосовно зв'язку послуг оренди з діяльністю Товариства, що суперечить приписам 139.1.9 п. 139.1. ст. 139 ПК України.

Отже, віднесення позивачем до складу витрат сум, сплачених ТОВ "Армасвіт-Газ" на оплату вартості орендованого майна відповідає вимогам ПК України, а виключення цих сум відповідачем зі складу витрат ТОВ "Арм-Електро" - безпідставне і протиправне.

Також, у акті перевірки зафіксовано порушення пп. 138.10.3 п. 138.10 ст.138 Податкового кодексу України, а саме: завищено витрати на збут у розмірі 56620,00 грн. Дане порушення обумовлено тим, що договір між фізичною особою ОСОБА_3 та ТОВ "Арм-Електро" не укладено, та відповідно не посвідчено нотаріально, тому Товариство не мало права включати витрати по сплаті орендних платежів та витрати пального (дизпалива) до складу витрат на збут.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на наступне.

Встановлено, що 05.07.2010 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Орендодавець) та ТОВ "Арм-Електро" (Орендар) укладений договір оренди транспортного засобу. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с. 77).

Відповідно до предмету даного Договору ФОП ОСОБА_3 передає, а ТОВ "Арм-Електро" приймає в тимчасове користування наступне майно: автомобіль марки МАN 8.163, 2002 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1, який належить Орендодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого Коростенським МРЕВ УДАІ УМВС України в Житомирській області 22.03.2008.

Пунктом 6.1 даного Договору визначено, що строк оренди встановлюється з 03.07.2010 по 03.07.2012. Якщо Сторони не пред'являють претензій, то строк оренди автоматично продовжується на кожний наступний рік.

Як вбачається зі змісту акту перевірки та пояснень представників сторін у березні 2013 року було проведено державну реєстрацію припинення ФОП ОСОБА_3

Відповідно до ст. 799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Приписами ст. 220 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Матеріалами справи підтверджено, що листом від 26.03.2013 ОСОБА_3 повідомив ТОВ "Арм-Електро" про те, що було проведено державну реєстрацію припинення фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Однак, у зазначеному листі, просив будь-яких змін до договору оренди від 05.07.2010 не вносить оскільки, враховуючи особливості державної реєстрація транспортних засобів в органах МРЕВ, положення договору залишатимуться незмінними та приймаючи двосторонню зацікавленість Сторін в подальшому виконанню Договору залишити решту його умов незмінними (а.с. 78).

Відповідно до пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК України, до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Також, матеріалами справи підтверджено факт надання ОСОБА_3 послуг послуг оренди автомобіля МАN 8.163, 2002 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 актами прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) (а.с. 79-90) та видатковими касовими ордерами (а.с. 91-98).

Крім того, на сторонці 11 акту перевірки контролюючий орган підтверджує, що списання дизпалива проводилось на підставі подорожніх листів вантажного автомобіля.

Представники позивача у судовому засіданні наголошували на тому, що орендований транспортний засіб використовується в господарській діяльності Товариства, що підтверджується первинними документами, які, в свою чергу, є підставою для включення сум витрат по оплаті послуг оренди та списання паливно-мастильних матеріалів до складу витрат у відповідних податкових періодах.

Суд погоджується з доводами позивача та зауважує, що згідно податкових розрахунків 1ДФ (а.с. 99-116), позивач, у відповідності до норм Податкового кодексу України, здійснював нарахування, утримання та внесення до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб отриманих Орендодавцем за надані послуги оренди.

Крім того, згідно розділу 3.4.5 акту перевірки № 1382/22-01/34736163 від 10.10.2014, контролюючим органом не встановлено порушень щодо надмірного нарахування, утримання та внесення податку на доходи фізичних осіб, зокрема, з фізичної особи ОСОБА_3 в межах господарської операції з оренди транспортного засобу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано порядок формування сум валових витрат та не допущено завищення витрат на збут по операціях з отримання послуг оренди транспортного засобу, який використовується у господарській діяльності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Коростенської ОДПІ від 22.10.2014 № не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а також суперечить встановленим у справі обставинам, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення Коростенської ОДПІ від 22.10.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Однією з підстав для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення став висновок контролюючого органу про відсутність зв'язку придбаних послуг оренди майна в за договорами, укладеними між позивачем та ТОВ "Армасвіт-Газ" з господарською діяльністю підприємства, що стало наслідком порушення вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, та, відповідно, завищення суми податкового кредиту у розмірі 53300,00 грн, в тому числі: за грудень 2011 року в сумі 10000,00 грн; за березень 2012 року в сумі 10000,00 грн; за серпень 2012 року в сумі 10000,00 грн; за вересень 2012 року в сумі 10000,00 грн; за січень 2013 року в сумі 6650,00 грн; за квітень 2013 року в сумі 6650 грн.

Такі висновки контролюючого органу спростовані наступним.

Згідно із п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Отже, формування податкового кредиту з ПДВ платником податків обумовлено фактичним здійсненням операцій з придбання товарів, робіт (послуг), для подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку, і реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів та в обов'язковому порядку податкових накладних.

Як свідчать матеріали справи, всі перелічені суми податкового кредиту підтверджені відповідними податковими накладними. У свою чергу, ці податкові накладні складені на підставі договорів та відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Судом не встановлено невідповідності даних податкових накладних фактичним обставинам. Матеріалами справи підтверджено факт здійснення господарських операцій у перевіряємому періоді та використанням орендованого майна у власній господарській діяльності ТОВ "Арм-Електро".

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченого ТОВ "Армасвіт-Газ" у зв'язку з орендою майна, до складу податкового кредиту у перевіреному періоді.

Крім того, у акті перевірки контролюючий орган наголошує на тому, що в порушення п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України ТОВ "Арм-Електро" завищено суму податкового кредиту у розмірі 99091,00 грн, в тому числі: за січень 2013 року на суму 19091,00 грн; за травень 2013 року на суму 80000 грн. У ході перевірки встановлено факт придбання ТОВ "Арм-Електро" у ТОВ "Галф Агро" та ТОВ "Агрікон-Київ" паливних брикетів, які в подальшому використовувались для надання послуг з опалення Малинському МРТО, Відділковій лікарні ст. Коростень, Народицькій районній раді та Відділу освіти Народницької РДА. Також зазначено, що податкові зобов'язання по послугам постачання тепла нараховано ТОВ "Арм-Електро" за касовим методом відповідно до п. 187.10 ст. 187 ПК України. Оскільки ТОВ "Арм-Електро" не розрахувалось із ТОВ "Галф Агро" та ТОВ "Агрікон-Київ" за надані послуги та придбані брикети, то відповідно втратило право на податковий кредит.

З приводу виявлених порушень, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 187.10 ст. 187 ПК України, платники податку, які постачають теплову енергію, газ природний (крім скрапленого), у тому числі надають послуги з його транспортування та постачання, надають послуги з водопостачання, водовідведення чи послуги, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим як платники податку, а також житлово-експлуатаційним конторам, квартирно-експлуатаційним частинам, об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків, іншим платникам податку, які здійснюють збір коштів від зазначених покупців з метою подальшого їх перерахування продавцям таких товарів (надавачам послуг) у рахунок компенсації їх вартості, визначають дату виникнення податкових зобов'язань та податкового кредиту за касовим методом.

Зазначеним пунктом визначено перелік товарів/послуг та категорії споживачів, при здійсненні операцій з якими застосовується особливий порядок податкового обліку (касовий метод), а саме касовий метод поширюється на операції з:

- продажу комунальних послуг фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим платниками цього податку;

- придбання товарів, послуг, які використовуються в цілях поставки комунальних послуг фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим платниками цього податку.

Поставка зазначених у цьому пункті товарів (послуг) іншим категоріям споживачів чи поставка інших товарів (послуг) категоріям споживачів, визначеним у цьому пункті, здійснюються у загальному порядку (за правилом першої події), а саме касовий метод не поширюється на операції з:

- продажу комунальних послуг суб'єктам господарювання різних форм власності, власникам та орендарям нежитлових приміщень, що не є бюджетними організаціями, та не належать до категорії населення;

- придбання товарів, послуг, які використовуються в цілях поставки комунальних послуг суб'єктам господарювання різних форм власності, власникам та орендарям нежитлових приміщень, що не є бюджетними організаціями, та не належать до категорії населення.

В силу положень пп. 14.1.266 п. 14.1 ст. 14 ПК України, касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділом V цього Кодексу - метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов'язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

Таким чином, якщо платник податку здійснює операції, перелічені у п. 187.10 ст. 187 Кодексу, то за касовим методом таким платником визначаються і податкові зобов'язання, і податковий кредит за операціями з придбання товарів (послуг), перелічених у цьому пункті, використаних у межах здійснення таких операцій, оподаткованих за касовим методом.

Тому, якщо платник податку придбаває (виготовляє) товари (послуги) та основні фонди, які призначаються для їх використання в операціях, визначених у п. 187.10 ст. 187 Кодексу, за якими податкові зобов'язання визначаються за касовим методом, то суми податку, сплачені у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), до податкового кредиту включаються теж за касовим методом.

У разі коли товари/послуги виготовлені та/або придбані, призначені для часткового використання в операціях, база оподаткування яких визначається за касовим методом, а частково - за методом першої з подій, розподіл податкового кредиту здійснюється пропорційно обсягу постачання у звітному періоді товарів/послуг за касовим методом до загального обсягу постачання.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що контролюючий орган при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не взяв до уваги той факт, що позивач у перевіряємому періоді, повинен був застосовувати два способи обліку податкових зобов'язань.

Так, у ході проведення перевірки, відповідачем не враховано, що паливні брикети використовувались позивачем не тільки для надання послуг з опалення. Частину придбаних брикетів Позивачем було реалізовано кінцевому споживачу, що підтверджується накладною №806 від 16.09.2013, №831 від 20.09.2013 на загальну суму 50450,00 грн, в тому числі ПДВ 8408,33 грн (а.с. 135-138).

У ході судового розгляду справи встановлено, що розрахунки із ТОВ "Галф Агро" проведено в повному обсязі шляхом підписання угоди про зарахування однорідних зустрічних вимог 31.10.2013 на суму 119546,10 грн (а.с. 124).

Суд наголошує на тому, що контролюючим органом не спростовується те, що податкові накладні, які отримані позивачем від ТОВ "Галф Агро" та ТОВ "Агрікон-Київ" та стали підставою для формування податкового кредиту у перевіряємому періоді, оформлені належним чином. Фактичне отримання послуг та товару від зазначених контрагентів у акті перевірки не ставиться під сумнів.

При цьому, судом встановлено, що взаємовідносини між ТОВ "Арм-Електро" та ТОВ "Агрікон-Київ" були досліджені попередньою документальною виїзною позаплановою перевіркою, за результатами якої складено акт № 886/22-01/34736163 від 31.07.2013 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Арм-Електро" з питань дотримання податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ "Агрікон-Київ" за період з 01.05.2013 по 30.06.2013" (а.с. 139-144).

Проведеною перевіркою не встановлено факту застосування касового методу при визначенні податкових зобов'язань за травень-червень 2013 року, а також не встановлено порушень податкового законодавства за травень 2013 року в частині не застосування касового методу при формуванні податкового кредиту.

Згідно п. 6 ст. 198 Податкового кодексу України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, при включенні до складу податкового кредиту у січні та травні 2013 року сум ПДВ по податковим накладним, отриманим від ТОВ "Галф Агро" та ТОВ "Агрікон-Київ", позивач діяв правомірно.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Коростенської ОДПІ від 22 жовтня 2014 р. № не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а також суперечить встановленим у справі обставинам, а тому підлягає визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд відзначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності прийнятих рішень.

За наведених обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 22.10.2014 № та № .

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМ-Електро" 820,04 грн сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 10 березня 2015 р.