Справа № 815/1060/15
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1060/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрухіва В.В.

при секретарі Белан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування висновку, зобов'язання поновити дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки (Російської Федерації), зобов'язання поновити дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання громадянину Сирійської Арабської Республіки (Російської Федерації) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 2002 році він прибув в Україну на постійне місце проживання із Сирії, 21.03.2002 року позивач звернувся до ВПР та МР УМВС України в Одеській області з клопотанням про отримання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_7 16.05.2002 року позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано його посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_3 терміном до 16.05.2004 року. 01.04.2004 року позивач звернувся до ВПР та МР УМВС України в Одеській області із заявою про документування посвідкою на проживання у зв'язку з набуттям додатково громадянства Російської Федерації, та 30.04.2004 року позивач був документований посвідкою на постійне проживання в Україні безстроково серії НОМЕР_4 як громадянин Російської Федерації. 17.03.2005 року відділом ГІРФО УМВС України в Одеській області ОСОБА_1 було видано нову безстрокову посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 як громадянину Сирії. Відповідно до висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки (Російської Федерації) ОСОБА_1 від 05.02.2015 року, позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, визнано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_5 від 17.03.2005 року, видану ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області недійсною, анульовано в паспортних документах ОСОБА_1 штамп "Дозволено постійне проживання в Україні". Позивач з вказаним висновком не погоджується, вважає його необґрунтованим та таким, що був прийнятий з порушенням положень чинного законодавства України, оскільки передбачених ст.12 Закону України "Про імміграцію" підстав для скасування дозволу на імміграцію у відповідача не було, та посилаючись на п.6 ст.12 вказаного Закону, відповідач у висновку не зазначив, який саме випадок, передбачений законами України, є підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача проти позову заперечував, висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки (Російської Федерації) ОСОБА_1 вважав законним та обґрунтованим, у задоволенні позову просив відмовити. При цьому представник відповідача пояснив, що підстав, передбачених Законом України "Про імміграцію", для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну, не було, і такий дозвіл було надано всупереч вимогам вказаного Закону.

У судове засідання 10.03.2015 року відповідач не з`явився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причини неявки суду не повідомив. Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем було надано пояснення за обставинами справи, суд ухвалив про продовження судового розгляду за відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, а також надані відповідачем матеріали особової справи позивача №225574, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином Сирійської Арабської Республіки, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Аль-Гассаніс (Сирійська Арабська Республіка).

У 2002 році ОСОБА_2 прибув в Україну на постійне проживання із Сирії за національним паспортом громадянина Сирії НОМЕР_6, виданим 10.05.1998 року терміном дії до 09.05.2004 року.

Як вбачається з матеріалів особової справи позивача №225574, 21.03.2002 року громадянин Сирійської Арабської Республіки Абдо Джорджос звернувся до ВПР та МР УМВС України в Одеській області з клопотанням про отримання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки перебував у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Для отримання дозволу були надані наступні документи: копія національного паспорту громадянина Сирії НОМЕР_6; копія свідоцтва про сплату єдиного податку; копія свідоцтва про реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи; копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_7, виданого 15.01.2002 року міським відділом РАГС Харківського обласного управління юстиції; копія паспорту громадянина України дружини; довідка з місця проживання заявника; довідка про відсутність судимості на території Сирійської Арабської Республіки; нотаріально засвідчена згода власників житла на реєстрацію заявника в АДРЕСА_1.

За результатами розгляду матеріалів заяви громадянина Сирії ОСОБА_1, 16.05.2002 року відділом ГПІС ОМУ УМВС України в Одеській області було надано дозвіл на імміграцію в Україну (затверджено висновок про залишення в Україні на постійне місце проживання), на підставі якого позивачу видано посвідку на постійне місце проживання ОД№ 96-И терміном дії до 16.05.2004 року (арк.42 особової справи позивача).

У зв'язку з набуттям додатково громадянства Російської Федерації (паспорт громадянина Російської Федерації НОМЕР_9, виданий 25.09.2003 року терміном дії до 25.09.2008 року) ОСОБА_2 01.04.2004 року звернувся до ВПР та МР УМВС України в Одеській області із заявою про документування посвідкою на постійне проживання в Україні. 30.04.2004 року позивачу видано посвідку на постійне проживання в Україні безстроково серії НОМЕР_4, як громадянину Російської Федерації.

17.03.2005 року відділом ГІРФО УМВС України в Одеській області ОСОБА_1 видано нову безстрокову посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_5, як громадянину Сирії.

07.09.2005 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом РАЦС Ленінського районного управління юстиції м.Харкова 07.09.2005 року серії НОМЕР_8.

30.08.2006 року Відділом ЗАГС у м. Латакія, Сирія зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 під реєстраційним номером 5001, що підтверджується відповідним свідоцтвом про державну реєстрацію шлюбу.

Крім того, судом встановлено, що позивач разом з дружиною ОСОБА_9, якій видано посвідку на постійне проживання в Україні безстроково від 13.02.2009 року №31046 (має штамп в паспорті "Дозволено постійне проживання в Україні"), та дітьми ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, які зареєстровані громадянами України згідно довідок № 325622 від 23.02.2010р. та № 348349 від 21.03.2014р. відповідно, постійно проживає у належній йому на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_2.

25.11.1999 року ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем за №03567960Ф0021880, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії ААВ №276753.

05.02.2015 року першим заступником Головного управління ДМС України в Одеській області затверджено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки (Російської Федерації) ОСОБА_1.

В оскаржуваному висновку відповідач вказує на те, що надання дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_1 в 2002 році на підставі ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" є недопустимим порушенням вимог імміграційного законодавства.

Правовідносини між позивачем та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України "Про правовий статус іноземців" № 3929-ХІІ від 04.12.1994 року (із змінами, внесеними Законами України від 08.06.2000р. № 1807-ІІІ та від 18.01.2001р. № 2247-ІІІ), а також Законом України "По імміграцію" № 2491-ІІІ від 07.06.2001 року.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців" в редакції, чинній на момент звернення позивача до міграційних органів та прийняття останніми рішення про надання дозволу на імміграцію, іноземець може отримати дозвіл на імміграцію та іммігрувати на постійне проживання, якщо він:

- має в Україні законне джерело існування;

- перебуває у близьких родинних відносинах (батько, мати, діти, брат, сестра, подружжя, дід, баба, онуки) з громадянами України;

- перебуває на утриманні громадянина України;

- має на своєму утриманні громадянина України;

- в інших передбачених законами України випадках.

Іноземці, які іммігрували на постійне проживання або для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне або тимчасове проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців, визначається Законом України про імміграцію.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну та прийняття відповідного рішення відповідачем), імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

У висновку зазначено, що відповідно до вимог п.6 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" вирішено, скасувати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки (Російської Федерації) ОСОБА_1, посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2, видану 17.03.2005 року ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області на ім'я ОСОБА_1 визнати недійсною, анулювати в паспортних документах громадянина Сирійської Арабської Республіки (Російської Федерації) ОСОБА_1, штамп "Дозволено постійне проживання в Україні".

Згідно висновку відповідача, підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та визнання недійсною посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 17.03.2005 року відповідач вказав те, що на момент надання дозволу на імміграцію громадянину Сирії ОСОБА_1, він перебував у шлюбі з громадянкою України менше ніж один рік. При цьому, відповідно до п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію за квотою надається особам, які понад два роки перебувають у шлюбі з громадянином України.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній на дату прийняття відповідачем оскаржуваного рішення ) дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Такі ж самі підстави для скасування дозволу на імміграцію органом, який його видав, були передбачені ст.12 Закону України "Про імміграцію" в редакції, чинній на момент прийняття міргаційним органом рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію ( в редакції Закону від 07.06.2001 року).

Таким чином, дозвіл на імміграцію може бути скасований у випадках, передбачених пунктами 1-5 статті 12 вказаного Закону, а також в інших випадках, передбачених законами України (пункт 6 ст.12 Закону). Тобто такі інші випадки, відповідно до наведеної правової норми, мають бути передбачені виключно законами України.

Проте, відповідачем в оскаржуваному висновку від 05.02.2015 року не наведено такого закону, яким би було передбачено скасування дозволу на імміграцію у випадку позивача. Тому посилання відповідача у висновку, як на підставу скасування позивачу дозволу на імміграцію, на п.6 ст.12 Закону України "Про імміграцію" є безпідставним та необгрунтованим.

Також суд вважає, що навіть у разі допущення міграційними органами помилки при прийнятті рішення про надання дозволу на імміграцію, за умови відсутності факту подання заявником (позивачем) свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, у міграційного органу відсутні підстави для скасування позивачу дозволу на імміграцію, оскільки таке рішення не грунтується на законі.

Згідно до ст.13 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній на момент прийняття висновку про скасування дозволу на імміграцію), орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Беручи до уваги відсутність у відповідача підстав для скасування дозволу на імміграцію позивача, відсутні передбачені ст.13 вказаного Закону підстави для визнання недійсною посвідки на постійне проживання в України, виданої позивачу та анулювання у паспортних документах позивача відповідного штампу про дозвіл на постійне проживання в Україні.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області необґрунтовано, за відсутності передбачених законами України підстав прийнято рішення, викладене у висновку від 05.02.2015 року, про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки (Російської Федерації) ОСОБА_1 та визнано недійсною посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_5 від 17.03.2005 року, а тому даний висновок підлягає скасуванню.

Скасовуючи висновок відповідача від 05.02.2015 року, з метою повного захисту порушених прав позивача, належить зобов'язати відповідача поновити позивачу дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання в Україні.

За таких обставин, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7-9, 11, 71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 05.02.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки (Російської Федерації) ОСОБА_1 - скасувати.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання громадянину Сирійської Арабської Республіки (Російської Федерації) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5

Стягнути судові витрати у розмірі 73 грн. 08 коп. (сімдесят три гривні 08 копійок) із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 65026, АДРЕСА_3)

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня проголошення постанови, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови складено 16 березня 2015 року.

Суддя: В.В. Андрухів