Справа № 826/637/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2015 року письмове провадження № 826/637/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. вирішив у порядку письмового провадження адміністративну справу

За позовомОСОБА_1
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві РУ ГУ МВС України в Оболонському районі м. Києва
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1.) з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (надалі - відповідач 1 або ГУ МВС України м. Києві), в якому просив суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ відповідача 1 від 29.12.14 р. № 1309 о/с, відповідно до якого 29.12.2014 р. лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-173150), дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Оболонського районного управління звільнено із займаної посади згідно з пп.«є» (за порушення дисципліни) п.64.

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Оболонського районного управління.

3. Стягнути з відповідача 1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.12.2014 р. до дня поновлення на посаді.

4. Стягнути з відповідача 1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем прийнято протиправний наказ про його звільнення за порушення дисципліни, оскільки жодних порушень ним допущено не було, що призвело до порушення конституційного права на працю та завдало матеріальної і моральної шкоди позивачу.

В судовому засіданні 19.02.2015 року РУ ГУ МВС України в Оболонському районі м. Києва було залучено до участі у справі в якості відповідач 2.

Відповідач 1 проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.

Відповідач 2 проти позову також заперечив та просив суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог з підстав обґрунтованості його звільнення за порушення дисципліни.

У судове засідання 19.02.2015 року відповідач 1 не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене, керуючись ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 17.06.2013 року проходив військову службу в органах МВС України на посаді дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Зі змісту листа Оболонського районного управління ГУ МВС України в м. Києві від 22.12.2014 року № 52/15991 за час служби в органах внутрішніх справ позивач зарекомендував себе позитивно, як дисциплінований та старанний працівник, який добросовісно відноситься до виконання своїх службових обов'язків, проявляючи при цьому ділову ініціативу та принциповість.

Наказом ГУ МВС України м. Києві від 29.12.2014 року № 1309 о/с «Щодо особового складу» позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України згідно з пп. «є» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни).

Згідно змісту зазначеного наказу, підставою звільнення є наказ Головного управління від 26.12.2014 року № 815.

Так, наказом ГУ МВС України м. Києві від 26.12.2014 року № 815 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Головного управління» на позивача накладене дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився порушенні вимог абзаців 2, 5, 12 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пп.1 п.1 розділу 4 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155.

Підставою для накладення на позивача відповідного дисциплінарного стягнення став висновок службового розслідування за фактами скоєння окремими працівниками Головного управління адміністративних правопорушень від 26.12.2014 року, призначеного наказом ГУ МВС України м. Києві від 25.12.2014 року № 1176 «Про призначення та проведення службового розслідування».

Зі змісту висновку вбачається, що 25.12.2014 до Головного управління надійшла службова телеграма МВС України від 25.12.2014 № 27467/ЯР щодо занепокоєння керівництвом МВС України станом транспортної дисципліни серед працівників органів внутрішніх справ та з вимогою щодо прийняття безальтернативних рішень у вигляді звільнення з ОВС працівників міліції, задокументованих за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння.

У ході проведення службового розслідування було, крім іншого, установлено, що 28.10.2014 о 22.30 на 232-му км автодороги «Київ-Одеса» працівниками УДАІ УМВС України в Кіровоградській області зупинено автомобіль ЗАЗ, номерний знак НОМЕР_1, водій якого манерою руху викликав підозру у спроможності керувати транспортним засобом. Під час перевірки документів було встановлено, що за кермом вказаного автомобіля перебував дільничний інспектор міліції ВДІМ Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві - ОСОБА_1 у якого з ротової порожнини було відчутно різкий запах алкоголю. У зв'язку з цим, працівниками Державтоінспекції було запропоновано ОСОБА_1 пройти медичне освідування за допомогою спеціального технічного засобу «ALKOTEST DRAGER ARAM», однак він у присутності свідків від проходження медичного огляду відмовився, що призвело до порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відносно нього складено адміністративний протокол серії АВ2 № 839956 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Для розгляду адміністративний матеріал направлено до Ульяновського районного суду Кіровоградської області. Постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2014 справу про адміністративне порушення повернуто на доопрацювання до ВДАІ Ульяновського РВ УМВС України в Кіровоградській області. На момент складання висновку рішення судом не прийнято.

Опитаний у ході проведення службового розслідування позивач пояснив, що 28.10.2014 о 22:30 керував автомобілем ЗАЗ, номерний знак НОМЕР_1. На 252-му км автодороги «Київ-Одеса» його зупинили працівники Державтоінспекції» які під час спілкування повідомили, що з його ротової порожнини відчутно запарах алкоголю. Однак він заперечив, оскільки не вживає алкогольних напоїв. Пройти медичне освідування працівники ДАІ йому не запропонували та забравши посвідчення водія поїхали. Також додав, що адміністративний протокол при ньому працівники ДАІ не складали. Свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення він не визнав.

Незважаючи на відсутність судового рішення у справі про адміністративне порушення відносно позивача, за результатом службового розслідування було сформовано висновок, що, зокрема, позивач керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, чим порушили вимоги абзаців 2,5,12 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та вимоги пп.1 п.1 розділу 4 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України.

В той же час, постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2015 року у справі № 402/1819/14-п ОСОБА_1 визнано невинним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, позивач вважає наказ ГУ МВС України м. Києві від 29.12.2014 року № 1309 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а він підлягає поновленню на відповідній посаді, що і стало підставою для його звернення до адміністративного суду з позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV (далі - Статут).

Службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України (ст.1 Статуту).

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст.2 Статуту).

Згідно ч.1,2 ст.5 Статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст.7 Статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема:

дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

дотримуватися норм професійної та службової етики;

сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку.

При цьому, розділом 4 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012 року № 155 закріплено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання, зокрема, як: бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Відповідно до ст.12 Статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування (ч.1 ст.14 Статуту).

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності таких осіб оскаржується в установленому законом порядку.

При цьому, згідно ч.1 ст.9 Кодексу про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом п.1,7 ч.1 ст.247 Кодексу про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При цьому, суд звертає увагу на поняття презумпції невинуватості або презумпції невинності, що являє собою правовий принцип, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Як вбачається з матеріалів справ та вже зазначалося, постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2015 року у справі № 402/1819/14-п, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано невинним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та закрито провадження у зв'язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Таким чином, фактично, позивача було звільнено з займаної посади за вчинення дисциплінарного проступку, у скоєнні якого судовим рішенням позивач визнаний невинним, що свідчить про незаконність такого звільнення та порушення відповідачем 1 принципу невинуватості.

Крім того, суд не може залишити поза увагою той факт, що на момент притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення, відповідачі достовірно знали, що судом не прийнято рішення у справі про адміністративне порушення відносно позивача, яке покладено в основу притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про протиправність наказу ГУ МВС України м. Києві від 29.12.2014 року № 1309 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено із займаної посади дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Оболонського районного управління згідно з пп.«є» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни) та, відповідно, про його скасування.

Згідно ст.235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з допущенням з боку відповідачів незаконного звільнення позивача, суд дійшов висновку про необхідність поновлення позивача на посаді дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Оболонського районного управління з дати незаконного звільнення, тобто з 29.12.2014 року та виплати йому середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок), який за змістом пп. «з» п.1, застосовується, у тому числі, при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно п.5,7 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки щодо середньоденної заробітної плати позивача, то вона становить 105,53 грн.

Відповідно до п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Кількість робочих днів з дня звільнення позивача по день постановлення судового рішення становить 53 дні, отже середній заробіток за час вимушеного прогулу, становить 5 593,09 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 1 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень, суд зазначає наступне.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого

самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Позивачем не доведено причинного зв'язку його звільнення з виникненням у нього будь-яких фізичних та/або душевних страждань.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

За правилами ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1,2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачами не виконано обов'язку щодо доказування з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 29.12.14 р. № 1309 о/с, відповідно до якого 29.12.2014 р. лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-173150), дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Оболонського районного управління звільнено із займаної посади згідно з пп.«є» (за порушення дисципліни) п.64.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Оболонського районного управління.

4. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.12.2014 р. по 16.03.2015 року в сумі 5 593,09 грн.

5. Постанова суду підлягає негайному виконанню у частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць.

6. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій