Справа № 816/5373/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"11" березня 2015 р. м. Київ К/800/4881/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретар судового засідання - Романишин О.Р.,

за участю представників:

від позивача - Нестеренко Ю.О.,

від відповідача - Круглов В.П.,

від третьої особи - Нестеренко Ю.О.,

від прокуратури - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Державна Новогалещинська біологічна фабрика"

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року

у справі №816/5373/13-а

за позовом Державного підприємства "Державна Новогалещинська біологічна фабрика"

до Полтавської обласної державної адміністрації

треті особи: Державна Галещинська біологічна фабрика,

Головне управління Держземагенства у Полтавській області,

Державна ветеринарна та фітосанітарна служба України,

за участю прокурора Полтавської області,

про визнання незаконним та скасування розпорядження,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року Державне підприємство "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" звернулось до суду з позовом до Полтавської обласної державної адміністрації треті особи: Державна Галещинська біологічна фабрика, Головне управління Держземагенства у Полтавській області, Прокурор Полтавської області, Державна ветеринарна та фітосанітарна служба України, яким просило визнати незаконним та скасування розпорядження "Про скасування деяких розпоряджень голови Козельщинської районної державної адміністрації" № 184 від 19 квітня 2013 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2013 року у справі № 816/5373/13-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року у зазначеній справі, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходили з необґрунтованості позивачем своїх вимог, посилаючись на частини 1, 2 статті 33 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», що спірне розпорядження №184 від 19 квітня 2013 року прийнято головою Полтавської державної адміністрації в межах повноважень, встановлених статтею 118 Конституції України, статтями 6, 33, 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", оскільки розпорядження № 602 від 14 листопада 2003 року, № 649 від 02 грудня 2003 року видані головою Козельщинської державної адміністрації, суперечать вимогам статей 92, 126 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Державне підприємство "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Полтавська обласна державна адміністрація подала до Вищого адміністративного суду України заперечення на касаційну скаргу, в якому наголошувала на відповідність судових рішень обставинам справи та вимогам законодавства України. Відповідач просив залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням голови Козельщинської районної державної адміністрації Полтавської області №602 від 14 листопада 2003 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації та складання державних актів на право постійного користування землею для виробничих потреб з інвентаризацією земель Державній Новогалещинській біологічній фабриці на території Новогалещинської селищної та Солоницької сільської рад Козельщинського району.

Головою Козельщинської районної державної адміністрації Полтавської області 02 грудня 2003 року видано розпорядження №469 "Про видачу Державних актів на право постійного користування землею, інвентаризацію земель та уточненню передачі земельних ділянок Державній Новогалещинській біологічній фабриці на території Новогалещинської селищної та Солоницької сільської рад Козельщинського району Полтавської області".

Розпорядженням голови Полтавської обласної держаної адміністрації № 184 від 19 квітня 2013 року скасовано розпорядження голови Козельщинської районної державної адміністрації №602 від 14 листопада 2003 року, № 469 від 02 грудня 2003 року.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Частиною 2 статті 5 Основного закону закріплено, що носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 2 статті 140, частини 1 статті 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні від 21 травня 1997 року №280/97-ВР).

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності (частини 2 та 2 статті 83 Земельного кодексу України).

У пунктах «а», «б», «в», «ґ» і «к» статті 12 названого Кодексу передбачено, що до повноважень міської ради належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування; вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідної територіальної громади селища; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Положеннями статті 172 Цивільного кодексу України закріплено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Козельщинська районна державна адміністрація є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин іншому, яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з частиною 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ці положення Основного Закону кореспондуються з пунктом «в» статті 5 Земельного кодексу України, згідно з яким земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи право Державної Галещинської біологічної фабриці на постійне користування земельною ділянкою площею 331,2 га не припинене, державний акт на право постійного користування не скасований.

На цю обставину правомірно звернули увагу суди попередніх інстанцій.

Відповідно до частини 6 статті 319 Цивільного кодексу України держава не втручається у здійснення власником права власності. Тобто пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим.

Суди не звернули уваги на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права користування спірною земельною ділянкою. Державна адміністрація як власник землі вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом. Водночас, відповідач владних управлінських функцій не здійснював і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не був.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 названого Кодексу (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Однак, спір у даній справі наведеному визначенню не відповідає. Оскільки у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність, користування чи оренду тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Враховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, може бути розглянутий за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України, що є підставою для скасування судових рішень з огляду на неправильне застосування судами норм процесуального закону.

Такі висновки суду узгоджуються з практикою Верховного суду України, висловленою в постановах від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15, від 17 лютого 2015 року у справі № 21-551а14, від 16 грудня 2014 року у справі № 21-544а14, від 09 грудня 2014 року у справі № 21-308а14, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 03 червня 2014 року у справі 21-144а14, від 14 лютого 2012 року у справі 21-1041во10 та № 21-1042во10, які в силу положень частини 1 статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для врахування.

З врахуванням імперативності вищезазначеної процесуальної норми щодо обов'язковості рішень Верховного Суду України для всіх судів України, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне закрити провадження у справі.

Згідно з частиною 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За приписами статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Враховуючи, що в даних правовідносинах має місце спір про цивільне право, дана справа повинна бути розглянута за правилами господарського процесуального законодавства.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157, статтями 220, 221, 223, частиною 1 статті 228, статтями 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" - задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року у справі №816/5373/13-а - скасувати.

Провадження у справі №816/5373/13-а за позовом Державного підприємства "Державна Новогалещинська біологічна фабрика" до Полтавської обласної державної адміністрації треті особи: Державна Галещинська біологічна фабрика, Головне управління Держземагенства у Полтавській області, Державна ветеринарна та фітосанітарна служба України, за участю прокурора Полтавської області, про визнання незаконним та скасування розпорядження - закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: