Справа № 345/4967/14-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 р. Справа № 876/264/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.12.2014 р. по справі за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області до Відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та скасування вимоги,-

встановив:

02.12.2014 р. позивач - управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області звернулось до суду із позовом до відповідача - Відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та скасування вимоги.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 24.11.2014 року до Пенсійного фонду надійшла вимога державного відділу ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції Матіїва А.В. про зобов'язання виконати розпорядження від 10.10.2012 року № 15969 про перерахунок пенсії ОСОБА_1

Позивач зазначає, що 12.05.2012р. на адресу УПФУ в м.Калуш та Калуському районі надійшли розпорядження державного виконавця Поповича В.В. та ухвала Калуського міськрайонного суду від 28.10.2011р. по справі № 6-а-76/2011 про роз'яснення судового рішення про зобов'язання УПФУ в м.Калуші та Калуському районі провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2009р. та виплачувати її у такому розмірі щомісячно (до змін у чинному законодавства щодо розміру), а також виплатити недоотриману пенсію за період з травня 2011р. по день фактичної виплати.

Управління ПФУ в м.Калуш та Калуському районі провело перерахунок пенсії ОСОБА_1. При проведенні перерахунку було взято до уваги, що відповідно до Закону України «Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійного забезпечення» від 08.07.2011р. № 3668-ІV внесено зміни до ст.ст. 40, 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто пройшли зміни в чинному законодавстві. Тому перерахунок та виплату проведено до набрання чинності Закону України «Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Відповідно до індивідуального перерахунку ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії за період з 01.05.2011р. по 30.09.2012р. та виплачено у червні 2012 року - 2230,55 грн.

Тому, наведена в розпорядженні державного виконавця відділу ДВС Матіїва А.В. вимога про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 виконана, а відтак немає підстав для її виконання. А отже, й розпорядження державного виконавця про проведення перерахунку виконано і не підлягає повторному виконанню, оскільки даний перерахунок проведений у травні 2012 р.

Як наслідок, позивач просить суд визнати дії державного виконавця відділу ДВС Калуського міськрайоного управління юстиції Матіїва А.В. щодо винесення вимоги від 14.11.2014 р. за вих.№17760 неправомірними та скасувати вимоги від 14.11.2014 р. за вих. №17760 державного виконавця відділу ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції Матіїва А.В. про зобов'язання виконати розпорядження від 10.10.2012 року № 15969.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.12.2014 р. у задоволенні позову управління Пенсійного фонду України в м.Калуші та Калуському районі до відділу Державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про визнання дій неправомірними та скасування вимоги про зобов'язання виконати розпорядження відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі (аналогічних тим, що були наведені у позовній заяві). Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, з наступних підстав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів бере до уваги наступні обставини.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, що 14.11.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Калуського МРУЮ Матїївом А.В. направлено до УПФУ в м.Калуші та Калуському районі вимогу державного виконавця №17760 про виконання в семиденний строк розпорядження від 10.10.2012 року №15969, яким зобов'язано УПФУ в м.Калуші та Калуському районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2009 рік та виплачувати її в такому розмірі до зміни чинного законодавства; виплатити недоотриману пенсію за період з травня 2011 року по день фактичної виплати (а.с.3,8). Дана вимога надійшла до УПФУ в м.Калуші та Калуському районі 24.11.2014 року.

Вищезазначене розпорядження оскаржувалося позивачем в судовому порядку, однак постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.11.2012 року в справі № 0908/5832/2012 в задоволенні позову УПФУ в м.Калуші та Калуському районі до міського відділу ДВС Калуського МРУЮ про визнання дій відповідача щодо винесення даного розпорядження неправомірними та його скасування - відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області задоволено. Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2012 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано дії міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції щодо прийняття розпорядження від 10 жовтня 2012 року №15969 неправомірними. Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції від 10 жовтня 2012 року № 15969.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.09.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014 року скасовано, а постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.10.2012 року залишено в силі.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Також, згідно із ч. 1 ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Однією із основних засад судочинства, передбачених частиною другою статті 129 Конституції України, є обов'язковість судового рішення, що надає йому властивості закону у справі, в якій воно ухвалено, та зобов'язує усі органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, об'єднанню громадян, інших організацій, громадян та юридичних осіб виконувати його і обов'язковому порядку.

Беручи до уваги вищенаведені норми Конституції України та КАС України, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 23.09.2014 року набрала законної сили та є обов'язковою до виконання.

Слід зазначити, що Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст.1 Закону України № 606-ХІV (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної Вимоги), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до ст.11 Закону України № 606-ХІV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В силу п. 1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 ст. 5 Закону України № 606-ХІV, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до ч.3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

З огляду на встановлені обставини справи та вимоги чинного законодавства України, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки при прийнятті оскаржуваної Вимоги відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України (на виконання судового рішення), і зазначені дії узгоджуються з повноваженнями державного виконавця, передбаченими ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Як наслідок, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Пенсійного фонду є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволенні таких слід відмовити, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке не підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, ст.200, ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.12.2014 р. по справі № 345/4967/14-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик