Справа № 265/2557/14-а
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Копилова Л.В.
Суддя-доповідач - Чумак С.Ю.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року справа №265/2557/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Чумака С.Ю.,

суддів: Ляшенко Д.В. та Ястребової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Краматорську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 листопада 2014 року у справі № 265/2557/14-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати останнього повернути їй техпаспорт на автомобіль і переоформити його на її ім'я, залишивши автомобіль сім'ї померлого учасника бойових дій, інваліда І групи Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років батька - ОСОБА_3 відповідно до Угоди «Про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців».

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що є самотньою пенсіонеркою, проживала з батьком - ОСОБА_3, який був учасником бойових дій, інвалідом І групи Великої Вітчизняної Війни. Батько мав пільгу на отримання легкового автомобіля "Славута" ЗАЗ. Їх сім'я користувалася цим автомобілем три роки, по день смерті батька 13.11.2013 року. Після цього, відповідач одразу ж попросив у неї техпаспорт для ксерокопії і відмовився його повернути, до викупу нею автомобіля, повідомивши, що після смерті інвалідів ВВВ, отриманий безкоштовно легковий автомобіль залишається у власності його сім'ї за умови, якщо сім'я за даний автомобіль сплатить грошову суму у розмірі 27 497,40 грн.

Позивач також зазначає, що її батько був не просто інвалідом, а учасником бойових дій, інвалідом І групи ВВВ з Міжнародним Статусом, чого не врахував відповідач. На нього поширюються всі права і гарантії встановлені Міжнародним Договором, а не просто підзаконними актами українських органів, як для всіх інвалідів України. За таких обставин, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 листопада 2014 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з підстав зазначених у позові, просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає останні необґрунтованими, а постанову суду такою, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що батько позивача - ОСОБА_3 був зареєстрований в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги у відповідача, як інвалід 1 групи та користувався пільгами, передбаченими ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії іх соціального захисту».

Головним управлінням праці та соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації батькові позивача 03.12.2010 року безкоштовно виданий автомобіль ЗАЗ 110308-44 з правом передачі користування автомобілем члену сім'ї. ОСОБА_3 помер 12.11.2013 року ( а.с. 5). Автомобіль був у користуванні менше 3-х років.

Позивачу Департаментом соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації направлений лист щодо переоформлення автомобіля, отриманого батьком позивача через органи соціального захисту населення. У зв'язку з тим, що позивачка не є власником автомобіля, відповідачем було запропоновано їй надати до них технічний паспорт на автомобіль на зберігання до вирішення питання щодо переоформлення транспортного засобу, який вона добровільно надала.

На інформаційний запит позивача, відповідач листом від 14.07.2014 року вказує на те, що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999 іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Станом на 13.05.2014 року позивачем не надані підтверджуючі документи про сплату вартості автомобіля (квитанція).

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 5 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19 липня 2006 року на облік беруться і забезпечуються автомобілями інваліди, які: не мають в особистому користуванні автомобільного транспортного засобу, зазначеного в абзаці четвертому статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" ( 2344-14 ) (крім причепів, напівпричепів), у тому числі придбаного за власні кошти або отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції, що перебував в експлуатації менш як 10 років (крім випадків, передбачених пунктом 8 цього Порядку); протягом семи років перед взяттям на облік і за час перебування на обліку не отримували автомобіль як благодійну допомогу або протягом цього часу не реєстрували придбаний автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж п'ять років.

Пунктом 16 зазначеного Порядку встановлено, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї лише у разі, якщо в ній є інвалід, який: 1) має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку; 2) проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; 3) не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомив позивача про необхідність оплати вартості автомобіля, однак позивачем не сплачено необхідні платежі.

Також, колегія суддів не приймає посилання позивача в апеляційній скарзі на Угоду «Про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців» п. 4.14 якою встановлено, що після «смерті інваліда ВВВ, який отримав безкоштовно легковий автомобіль або мотоколяску, вони залишаються у власності його сім'ї, оскільки пільга щодо позачергового забезпечення автомобілем на строк експлуатації до десяти років передбачена і надана ОСОБА_3 на підставі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який ухвалено Верховною радою України 22 жовтня 1993 року за N 3551-XII. Підставою для отримання вказаної пільги став висновок МСЕК по автотранспорту від 09.07.1999 року, тоді як за статтею 1 Угоди Дія цієї Угоди поширюється на інвалідів і учасників громадянської та Великої Вітчизняної воєн, учасників бойових дій на території інших держав, родини загиблих військовослужбовців та на інші категорії осіб, яким надані пільги законодавством колишнього Союзу РСР згідно з додатком 1 цієї Угоди. Таким чином, померлий ОСОБА_3 отримав автомобіль вже після набуття чинності Угодою та на підставі законодавства України, а не колишнього СРСР.

Таким чином, відповідач, повідомивши позивача, що після смерті інвалідів ВВВ, отриманий безкоштовно легковий автомобіль залишається у власності його сім'ї за умови, якщо сім'я за даний автомобіль сплатить грошову суму у розмірі 27 497,40 грн., діяв відповідно до закону.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що постанова прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 листопада 2014 року у справі № 265/2557/14-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: С.Ю.Чумак

Судді: Д.В.Ляшенко

Л.В. Ястребова