Справа № 816/4933/14
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 р.Справа № 816/4933/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2015р. по справі № 816/4933/14

за позовом Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИЛА:

27 січня 2015 року постановою Полтавського окружного адміністративного суду адміністративний позов Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу задоволено повністю.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) суму податкового боргу по адміністративним штрафам та іншим санкціям (надходження коштів, контроль за справлянням яких закріплений за ГУ Міндоходів - районів) у розмірі 49030 грн. (сорок дев'ять тисяч тридцять гривень 00 коп.) шляхом перерахування на бюджетний рахунок № 0012, код бюджетної класифікації: 21081100, одержувач: ГУДКС України у Полтавській області, код одержувача: 37845125, МФО: 831019.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а саме: статей 99-100 Кодексу адміністративного судочинства України. Вважає, що судом першої інстанції порушено також його право як відповідача на доступ до суду, що виявилось у розгляді даної справи з підстави неприбуття у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового розгляду справи, та за умови не надходження від відповідача, який не є суб'єктом владних повноважень заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 128 КАС України, суд мав відкласти розгляд справи. Крім того, посилається на порушення контролюючим органом норм Податкового кодексу України в частині не прийняття за наслідком виявлених порушень податкових повідомлень-рішень.

Миргородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Полтавській області у письмових запереченнях просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем сума заборгованості Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 49030 грн. 00 коп. є податковим боргом та підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що податковий борг відповідача з адміністративних штрафів та інших санкцій в розмірі 49030 грн. виник на підставі рішень про застосування фінансових санкцій:

- №25-01-21 від 04 березня 2014 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у розмірі 37830 грн. (а.с.11);

- №26-01-21 від 04 березня 2014 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у розмірі 1700 грн. (а.с.12);

- №27-01-21 від 04 березня 2014 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у розмірі 8500 грн. (а.с.13);

- №28-01-21 від 04 березня 2014 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у розмірі 1000 грн. (а.с.14).

Згідно п.54.5 ст. 54 Податкового кодексу України (далі - ПК України), якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пункту 56.1 ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 було оскаржено зазначені вище рішення у судовому порядку. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року по справі №816/2088/14, залишеної без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року (а.с.23-26), відмовлено у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 про скасування рішень про застосування фінансових санкцій №25-01-21, №26-01-21, №27-01-21, №28-01-21 від 04 березня 2014 року. Судовими рішеннями встановлено, що спірні рішення слід визначати як податкові повідомлення-рішення з окремими дефектами їх форми, які не змінюють суті таких рішень.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У зв'язку з непогашенням відповідачем суми податкового зобов'язання протягом граничного строку її сплати, позивачем направлено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 податкову вимогу № 1246-25 від 22.04.2014 року (а.с. 15).

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.17) податкова вимога ФОП ОСОБА_1 була вручена 07 травня 2014 року.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктами 95.1 та 95.2 ст. 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності узгодженого непогашеного податкового боргу у відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 49090 грн. та законних підстав для його стягнення.

Доводи відповідача у апеляційній скарзі щодо порушення судом першої інстанції норм статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України в частині не застосування до позову Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області строку звернення до суду, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

При цьому пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України визначено перелік випадків, коли грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного у частині першій цієї статті.

Згідно з пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України у разі, якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Отже, наведена законодавча норма встановлює строк примусового стягнення податкового боргу - це 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.

Системний аналіз пунктів 102.1, 102.2 та 102.4 статті 102 Податкового кодексу України свідчить про те, що застосування строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України, поширюється і на випадки порушення провадження у справі про стягнення відповідного податку.

Відповідно позовні вимоги контролюючого органу, пов'язані зі стягненням податкового боргу з платників податків, повинні пред'являтися протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.

Отже, підстави для застосування до позивача по справі наслідків пропуску строку звернення до суду з позовом відсутні.

Колегія суддів зазначає, що згідно пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування постанови суду є порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог пункту 3 частини 1 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути прийняті до уваги. Крім того, відповідачем до апеляційної скарги не додано додаткових доказів, які останній не зміг надати до суду першої інстанції.

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2015р. по справі № 816/4933/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко О.І.
Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В. Спаскін О.А.
Повний текст ухвали виготовлений 16.03.2015 р.

Помічник судді Цюпак О.П.