Справа № 250/1192/14-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бичков П.Ю.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року справа №250/1192/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецькийапеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

Васильєвої І.А., Казначеєва Е.Г., Гаврищук Т.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2014 року у справі № 250/1192/14-а за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м.Ясинувата та Ясинуватському районі Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся 30 квітня 2014 року з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Ясинувата та Ясинуватському районі Донецької області в якому просила визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в м. Ясинувата Донецької області щодо не розгляду її заяви про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; визнати неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Ясинувата Донецької області щодо відмови у призначенні пенсії за ст. 37 Закону України «Про державну службу»; скасувати рішення в.о. начальника Управління Пенсійного Фонду України в м. Ясинувата Донецької області від 23 жовтня 2013 року № 2774/214 про відмову у призначенні пенсії; зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Ясинувата Донецької області розглянути її заяву від 15.10.2013 року щодо призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.2-3).

29 травня 2014 року позивачем подано заяву про доповнення до позову, відповідно до якої позивач просить визнати неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Ясинувата та Ясинуватському районі Донецької області щодо відмови у призначенні пенсії як за законом України « Про державну службу» так і за законом «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду від 23 жовтня 2013 року № 2774/214 та рішення від 13.05.2014 року № 56 про внесення змін до рішення про відмову в призначенні пенсії; зобов'язати УПФУ у м. Ясинувата та Ясинуватському районі призначити пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення 15.10.2013 року.

Постановою Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2014 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовлено у повному обсязі.

Позивач з постановою суду першої інстанції не погодилась, подала апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції до спірних правовідносин не застосовані норми основного закону як норми прямої дії, суд першої інстанції зробив хибний висновок про правомірність дій відповідача щодо відмови у праві на призначення пенсії за віком через продовження працювати та у призначенні пенсії як державному службовцю через недосягнення віку визначеному ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - 57 років 6 місяців.

В судове засідання сторони не прибули, належним чином повідомлені про розгляд справи, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів встановила наступне.

15 жовтня 2013 року позивач звернулась до відповідача з заявою № 2774 про призначення пенсії та в графі «вид пенсії» особисто вказана «за віком, держслужбовець» (а.с. 6).

Рішенням № 2774/214 від 23.10.2013 р. «Про відмову в призначенні пенсії» позивачу відмовлено в призначенні пенсії згідно Закону України «Про державну службу». Рішення мотивоване тим, що заявниця набуде права виходу на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» в 57 років 6 місяців (а.с. 5).

Рішенням № 56 від 13 травня 2014 року «Про внесення змін до рішення про відмову в призначенні пенсії від 23 жовтня 2013 року № 2774/214» внесено зміни до рішення про відмову в призначенні пенсії від 23 жовтня 2013 року за № 2774/214, а саме, абзац 4 доповнено текстом наступного змісту: «Відповідно до п. 7-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію мають працюючі жінки, яким виповнилось 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію. Зменшення розміру пенсії за віком застосовується протягом усього періоду отримання пенсії незалежно від виду» (а.с. 11).

Як судом першої так і апеляційної інстанції встановлено, що позивач на час звернення з заявою про призначення пенсії працювала на посаді судді апеляційного суду Донецької області. 09 жовтня 2013 року їй виповнилось 55 років. Страховий стаж складає 36 років 10 місяців 21 день, з них 34 роки 05 місяців 14 днів - робота на державній службі, вказані обставини не є спірними у даній справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач на час звернення з заявою про призначення пенсії не досягла 57 років 6 місяців, отже у позивача не виникло право на пенсію, а ні по закону України «Про державну службу», ані по Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на вимоги п. 7-2 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України № 3668-VІ від 08.07.2011 року з тих підстав, що право дострокового виходу на пенсію жінкам, яким виповнилося 55 років поставлено в залежність від умови звільнення з роботи.

Аналізуючи в сукупності норми Конституції України, як норми прямої дії, вимоги Закону України «Про державну службу», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» судова колегія дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин (15 жовтня 2013 року), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Отже умовою призначення пенсії є досягнення певного віку та наявність страхового стажу. Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції та не є спірним у даній справі страховий стаж ОСОБА_4 становить 36 років 10 місяців 21 день, з них стаж державної служби 34 роки 05 місяців 14 днів. Отже зазнаного страхового та спеціального стажу достатньо для призначення пенсії як за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» так і за законом України « Про державну службу».

Щодо досягнення певного віку, достатнього для призначення пенсії, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

На час звернення ОСОБА_4 з заявою про призначення пенсії, позивач досягла 55 років (09.10.2013р). Вимоги ст. 37 Закону України «Про державну службу» відсилаються для визначення віку, достатнього для призначення пенсії, до вимог ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до вимог ст. 26 вказаного закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року (позивач народилась 09.10.1958р). Отже вказана норма закону надає право позивачу отримати пенсію або після досягнення 60 років, або після досягнення 57 років 6 місяців.

Відповідно до п.7-2 розділу XV прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України № 3668-17 від 08.07.2011 року «Про заходи щодо реформування пенсійної системи», до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. Отже зазначена норма ставить в залежність право дострокового виходу на пенсію жінки, якій виповнилося 55 років від умови звільнення з роботи. Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції та не є спірним у даній справі, на час звернення з заявою за призначенням пенсії, позивач працює на посаді судді Апеляційного суду Донецької області.

В позовній заяві і в доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що зазначена норма не відповідає нормам прямої дії - Конституції України, а саме ст. 46, 43, які встановлюють право громадян на соціальний захист, на пенсійне забезпечення та право на працю.

Судова колегія не приймає зазначені доводи апелянта з урахуванням наступного.

Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Стаття 43 Конституції України закріплює право кожного на працю, що включає , можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Стаття 46 Основного Закону закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються:види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях;пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат;джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення;умови, норми та порядок пенсійного забезпечення;організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ст. 5). Виключно цим Законом визначаються:принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню;види пенсійних виплат;умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат;пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком;мінімальний розмір пенсії за віком;порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням;порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування;організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. З аналізу наведених приписів судова колегія робить висновок про те, що Конституція України не закріплює безумовне право на одночасне отримання пенсії та заробітної плати. Отже суд першої інстанції до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2014 року у справі № 250/1192/14-а - залишити без задоволення.

Постанову Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2014 року у справі № 250/1192/14-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді Е.Г.Казначеєв

Т.Г. Гаврищук