Справа № 708/108/15-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 708/108/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Совгира І.В.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів: Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок соціальної допомоги, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Чигиринського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2015 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась у суд із позовом до Управління соціального захисту населення Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача, скасувати рішення, якими позбавлено її виплати надбавки на догляд за дитиною-інвалідом ОСОБА_3, зобов'язати територіальний орган соціального захисту населення здійснити перерахунок призначеної їй соціальної допомоги з урахуванням вказаної надбавки, починаючи з 01.04.2014 на строк призначення зазначеної допомоги.

Постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не має права на надбавку на догляд за дитиною-інвалідом, яка навчається в спеціалізованій школі-інтернаті та перебуває на частковому державному утриманні.

Проте, з таким висновком суду не можна погодитися.

Колегією суддів установлено, що позивач є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який, згідно медичного висновку №10 від 04.04.2014, є дитиною-інвалідом, інвалідність якого спричинена захворюванням (патологічним станом) - психічний розлад внаслідок органічного враження центральної нервової системи у вигляді легкої розумової відсталості. Зазначений висновок дійсний до 01 травня 2016 року.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області та отримує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», яка призначена на період з 12.03.2008 по 30.04.2016.

Як убачається з матеріалів справи, до квітня 2014 року зазначена соціальна допомога виплачувалась позивачу з урахуванням передбаченої статтею 3 вказаного Закону надбавки на догляд за дитиною-інвалідом віком від 6 до 18 років.

Із листа відповідача від 15.09.2014 №1682/01-11 випливає, що припинення виплати згаданої надбавки зумовлено фактом навчання дитини позивача, на догляд за якою виплачувалась ця надбавка, в Черкаській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Черкаської обласної ради.

Так, згідно довідок вказаного навчального закладу від 31.01.2014 №27, від 21.02.2014 №50 та від 05.09.2014 №246, ОСОБА_3 дійсно навчається у такому, знаходячись на частковому державному утриманні.

Зі змісту вказаних довідок та пояснень позивача, судом було встановлено, що ОСОБА_3 з понеділка по п'ятницю знаходиться в згаданій школі-інтернаті. Відтак, з батьками неповнолітня дитина-інвалід перебуває лише у вихідні та святкові дні, під час канікул або у разі захворювання.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, судова колегія виходить із наступного.

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» надбавка на догляд за дитиною-інвалідом віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом. Надбавка на догляд за дитиною-інвалідом віком до 18 років також призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати, у разі якщо дитина-інвалід потребує домашнього догляду, і вони фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом. Одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною-інвалідом призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби.

Спірним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства фінансів України від 30.04.2002 № 226/293/169, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.05.2002 за №466/6754, затверджено Порядок надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам.

Зі змісту пунктів 3.2, 3.9 цього Порядку до державної соціальної допомоги дітям-інвалідам віком до 18 років призначається надбавка на догляд за ними. Така надбавка призначається на строк призначення державної соціальної допомоги, зокрема, одному з непрацюючих батьків, який не навчається (крім заочної форми навчання), не проходить службу, не займає виборну посаду і фактично здійснює догляд за дитиною-інвалідом.

Пунктом 3.9 вказаного Порядку також передбачено, що у разі неможливості документального підтвердження факту догляду, який визначає право на призначення надбавки на догляд за дитиною-інвалідом, за бажанням особи здійснюється обстеження на дому і складається акт обстеження сім'ї, у якій виховується дитина-інвалід. Обстеження у сім'ї, у якій виховується дитина-інвалід, здійснюється комісією у складі депутата місцевої ради (за згодою), посадової особи районного управління праці та соціального захисту населення і двох сусідів.

Для підтвердження інших фактів, що впливають на вирішення питання призначення надбавки на догляд до державної соціальної допомоги при відсутності документів, направляються запити до центру зайнятості, органу, який здійснює державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, органів державної податкової служби та інших підприємств, установ, організацій.

Системний аналіз приведених норм свідчить на користь висновку, що визначальним при призначенні надбавки на догляд за дитиною-інвалідом до 18 років є здійснення одним із непрацюючих батьків догляду за такою дитиною.

Поняття догляду законодавством не визначене і означає в широкому розумінні нагляд за особою, в тому числі станом її здоров'я, умовами побуту тощо. Дане поняття, у контексті відношення батьків до дитини, включає в себе, зокрема, комплекс прав та обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Так, відповідно до статей 150 та 151 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам; обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Статтею 52 Конституції України встановлено, що кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою.

Враховуючи викладене, колегія суддів наголошує, що реалізація батьками конституційного права та обов'язку забезпечення здобуття дитиною загальної середньої освіти є підтвердженням фактичного догляду за дитиною. Та обставина, що дитина перебуває на частковому державному утриманні під час навчання у спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті, так само як і проживання її в цій школі в період навчання не спростовує догляду позивача за дитиною-інвалідом.

Відтак, надані відповідачем докази належним чином не доводять нездійснення позивачем догляду за її дитиною-інвалідом.

За таких обставин, обговорюючи відповідність дій відповідача щодо припинення виплати позивачу спірної надбавки, колегія суддів зважає на те, що аналізуючи приписи статті 3 та 14 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», можна дійти висновку, що виплата надбавки на догляд за дитиною-інвалідом до 18 років припиняється одночасно із виплатою державної соціальної допомоги у разі влаштування дитини-інваліда віком до 18 років до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання.

Також, пунктом 3.12 Порядку надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам передбачено, що виплата надбавки на догляд припиняється у разі працевлаштування особи, яка фактично здійснює догляд за дитиною-інвалідом (крім одиноких матерів та одиноких батьків).

Інших підстав для припинення виплати надбавки на догляд за дитиною-інвалідом чинним законодавством не передбачено, зокрема, не є підставою для припинення виплати цієї надбавки влаштування дитини-інваліда на навчання до спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату на часткове державне утримання.

Так, матеріали справи не містять доказів існування законних підстав для припинення виплати позивачу спірної надбавки, таких як працевлаштування позивача. При цьому, як убачається з матеріалів справи, відповідач продовжує виплату позивачу державної соціальної допомоги дітям-інвалідам, однак, без урахуванням відповідної надбавки.

Отже, спірні дії відповідача вчинені не на підставі чинного законодавства.

Враховуючи встановлені обставини та приведені норми, колегія суддів доходить висновку, що відповідач не довів суду правомірності своїх дій щодо припинення позивачу виплати надбавки на догляд за дитиною-інвалідом - ОСОБА_3

Таким чином, судова колегія вважає, що під час розгляду даної справи відповідач не довів, у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, ані обставин, на яких ґрунтуються його заперечення проти позову, ані правомірності своїх спірних дій.

Натомість, встановлені обставини свідчать на користь висновку, що позивач має право на отримання спірної надбавки, про що, зокрема, свідчить забезпечення здобуття дитиною загальної середньої освіти, яке є виявом догляду за дитиною.

Відтак, порушені права та інтереси позивача підлягають поновленню.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що позивач просить зобов'язати відповідача здійснити відповідний перерахунок, починаючи з 01 квітня 2014 року, в той час як із адміністративним позовом вона звернулась 20 січня 2015 року.

Відповідно до положень статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами вказаної норми початком перебігу вищевказаного строку звернення до суду визнається день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що виплата державної соціальної допомоги дітям-інвалідам, в тому числі надбавки на догляд за цими дітьми, є регулярною та щомісячною, колегія суддів зазначає, що позивач про порушення своїх прав з боку відповідача мала дізнатись у момент отримання відповідних виплат у зменшеному розмірі та не була позбавлена можливості своєчасно звернутись із відповідним позовом до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до адміністративного суду в частині вимог щодо оскарження дій Управління соціального захисту населення Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області та зобов'язання вчинити певні дії за період до 19 липня 2014 року включно.

Положеннями частини 1 статті 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів поважності причини пропущення строку звернення позивача з вимогами, що виходять за межі шестимісячного строку, встановленого ст. 99 КАС України, колегія суддів доходить висновку про необхідність залишення без розгляду вищезазначених вимог позивача на підставі ч. 1 ст. 203 та п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Окрім того, судова колегія апеляційного суду вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача здійснити відповідний перерахунок на строк призначення державної соціальної допомоги, адже з системного аналізу ч. ч. 1, 2 ст. 3 та ч. 1 ст. 6 КАС України випливає, що в адміністративному судочинстві підлягають захисту тільки порушені права, свободи та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, а тому адміністративний суд не може визнати протиправними дії або зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату певної соціальної допомоги (виплати) на майбутнє, оскільки на час вирішення спору відповідні правовідносини ще не склались і неможливо встановити порушення будь-яких прав, свобод чи інтересів позивача.

Так, судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 20 липня 2014 року без визначення кінцевої дати, позаяк підстави припинення даної надбавки встановлені законом та не потребують додаткової судової констатації.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апелянта спростовують висновки суду першої інстанції, які ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанову суду першої інстанції слід скасувати, з ухваленням нового рішення.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 11, 155, 160, 197, 198, 202, 203, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Чигиринського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2015 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 в частині вимог за період до 19 липня 2014 року включно залишити без розгляду.

У решті адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області щодо припинення виплати ОСОБА_2 надбавки на догляд за дитиною-інвалідом - ОСОБА_3.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_2 соціальної допомоги по догляду за дитиною-інвалідом з урахуванням надбавки на догляд за дитиною-інвалідом віком до 18 років - ОСОБА_3, починаючи з 20 липня 2014 року, враховуючи виплачені кошти.

У решті позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Романчук О.М