Справа № 524/786/15-а
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2015 р.Справа № 524/786/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.02.2015р. по справі № 524/786/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділення у м. Кременчуці виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України

про оскарження і визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання здійснити виплати за державним соціальним страхуванням, стягнення коштів суми заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернувся до суду з позовом до відділення у м. Кременчуці виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві України ( далі - відповідач) в якому просив визнати протиправною бездіяльність відділення у м. Кременчуці виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві України щодо здійснення соціальних виплат на відшкодування шкоди, заподіяної здоровю ОСОБА_1 внаслідок повязаного з виробництвом нещасного випадку, згідно Постанови № 1206/11014/11014/2 від 16 травня 2014 року «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати непрацездатності» та Постанови 1206/11014/11014/3 від 16 травня 2014 року «Про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати» за період травень жовтень 2014 року та зобовязати відділення у м. Кременчуці виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві України здійснити соціальні виплати за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві згідно Постанови № 1206/11014/11014/2 від 16 травня 2014 року «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати непрацездатності» та Постанови 1206/11014/11014/3 від 16 травня 2014 року «Про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати» за період травень жовтень 2014 року та стягнути з відділення у м. Кременчуці виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві України кошти на відшкодування шкоди, заподіяної його бездіяльністю у розмірі 88964,14 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.02.2015 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до відділення у м. Кременчуці виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про оскарження і визнання протиправною бездіяльності та зобовязання здійснити виплати за державним соціальним страхуванням, стягнення коштів суми заборгованості, оскільки заява не підлягає розгляду в судах у порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі позивач, позивач, зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, в порушення норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Сторони в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу згідно ч.4 ст. 196 КАС України та п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Так, постановляючи ухвалу судом першої інстанції зроблено висновок, що позивачу необхідно відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки таку заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розшуку в порядку цивільного судочинства відповідно ст.ст. 3, 15 ЦПК України, оскільки спір не є публічно-правовим, а є цивільно-правовим спором, зокрема стосується права цивільного, а саме стягнення нарахованих, але невиплачених розмірів страхових виплат відшкодування шкоди, заподіяної позивачеві його здоровю внаслідок трудового каліцтва, при виконанні трудових обовязків.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

У відповідності до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року № 2747-IV (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Аналіз викладеного свідчить, що законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Аналіз свідчить, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на нихКонституцією чи законами України завдань.

Частина 1 та 2 статті 17 КАС України визначають, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму; на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, суди повинні враховувати, що КАС України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції:

понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у пункті 1 частини першої статті 3 КАС України;

визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у частині першій статті 17 КАС України;

встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (частина друга статті 17 КАС України);

встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (частина третя статті 17 КАС України).

При визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач; суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

У п. 14 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року за №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» зазначається:

Стаття 55 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV) встановлює, що спори щодо визначення класу професійного ризику виробництва, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до статей 15, 24-1 Закону № 1105-XIV Фонд соціального страхування від нещасних випадків є некомерційною самоврядною організацією, наділений повноваженнями щодо: віднесення страхувальника до класу професійного ризику виробництва з урахуванням виду його економічної діяльності; проведення перевірок дотримання підприємствами, установами і організаціями незалежно від форми власності, виду економічної діяльності та господарювання порядку використання страхових коштів, перерахованих Фондом; проведення перевірок достовірності поданих страхувальниками відомостей про види економічної діяльності підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання для віднесення страхувальника до класу професійного ризику виробництва з урахуванням виду його економічної діяльності; отримання необхідних пояснень (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки; застосування фінансових санкцій та накладення адміністративних штрафів відповідно до закону.

За приписами частин дванадцятої - чотирнадцятої статті 17 Закону № 1105-XIV рішення правління Фонду, прийняті в межах його компетенції, є обов'язковими для виконання всіма страхувальниками та застрахованими, а також можуть мати характер регуляторного або нормативно-правового акта.

Таким чином, з огляду на те, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків наділений контролюючими функціями та правом видання обов'язкових для страхувальників нормативно-правових актів, спори за його участі та участі його робочих органів розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції є передчасний та помилковий, у зв"язку з чим, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової, про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 199, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.02.2015р. по справі № 524/786/15-а скасувати.Справу направити до суду 1 інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в силу ч. 2 ст. 211 КАС України, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис)Бондар В.О.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Калитка О.М.