Справа № 642/8569/14-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 р.Справа № 642/8569/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Гончарова С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 27.01.2015р. по справі № 642/8569/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова

про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2015 року позов ОСОБА_1 до правління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова здійснити перерахунок пенсії, враховуючи період роботи з 1 червня 1985 року по 11 січня 1995 року до стажу державної служби.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, враховуючи період роботи з 1 червня 1985 року по 11 січня 1995 року до стажу Державної служби.

Виплатити ОСОБА_1 заборгованість по сплаті пенсії, що виникла за весь період нарахування та сплати пенсії без врахування періоду роботи з 1 червня 1985 року по 11 січня 1995 року до стажу державної служби та виплачувати в подальшому пенсію у відповідності з проведеним перерахунком.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 75 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Скаржник зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, не вірно застосував до спірних правовідносин положення п.2, п.3 постанови КМУ №283 від 3 травня 1994 року «Про порядок обчислення стажу державної служби», ст. 27 ЗУ «Про державну службу» та ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо повноти та об'єктивності розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач в період часу з 1 червня 1985 року по 11 січня 1995 року обіймала посади інспектора спецчастини.

Однак, зазначений вище період не було враховано відповідачем при обчисленні трудового стажу та не зараховано до державної служби.

Не погоджуючись із позицією та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності прийнятого ним рішення про відмову в зарахуванні стажу державного службовця.

Колегія суддів погоджується з таким висновком сулу першої інстанції, виходячи з наступного

Судовим розглядом встановлено, що позивач з 1 червня 1985 року по 11 січня 1995 року працювала на посаді інспектора спецчастини закладу ЮЖ 313/203 УВС Харківського облвиконкому; 26 березня 1986 року переведена на посаду старшого інспектора спецчастини; 6 жовтня 1992 року переведена на посаду інспектора спецвідділу; 12 грудня 1992 року переведена на посаду інспектора в заклад ЮЖ 313/18, з якої була звільнена 11 січня 1995 року.

Зазначені обставини про те, що позивач працював на вказаних посадах підтверджується наданою трудовою книжкою, копія якої міститься в матеріалах справи(а.с.9-11).

Позивачу з 22.05.2014 року призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», однак, як вбачається з листа відповідача№6841-02/29 від 2 вересня 2014 року, до стажу державної служби позивачу не було зараховано вказаний вище період з підстав викладених в листі.

Колегія суддів зазначає, що стаж державної служби обчислюється відповідно до Закону України «Про державну службу» , постанови КМУ №283 від 3 травня 1994 року «Про порядок обчислення стажу державної служби» (далі - Порядок).

Згідно ч.2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби (установи виконання покарань, слідчі ізолятори, підрозділи кримінально-виконавчої інспекції), які не мають спеціальних звань.

Крім того, згідно додатку до Порядку обчислення стажу державної служби: « перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби органи виконання покарань (спеціалісти, які не мають спеціальних звань)».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач в період часу з 1 червня 1985 року по 11 січня 1995 року обіймала посади державної служби в органах виконання покарань, тому повинні враховуватися при обчисленні трудового стажу та зараховуватися до державної служби.

Посилання апелянта на те, що відповідно до п.3 Порядку до стажу державної служби включається праця на посадах службовців в органах, зазначених у п.2 Порядку і додатку до нього,що, не зараховується до державної служби стаж позивача, оскілки при просуванні по службі вона не займала посади державних службовців, що вимагає ст. 27 ЗУ «Про державну службу», яка визначає , що просування по службі державного службовця здійснюється шляхом зайняття більш високої посади на конкурсній основі, крім випадків коли інше встановлене Законом, колегія суддів не вважає обґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджується просування по службі позивачки шляхом переведення з посади інспектора на посаду старшого інспектора спецчастини.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи вимог п.2, п.3 постанови КМУ №283 від 3 травня 1994 року «Про порядок обчислення стажу державної служби», ст. 27 ЗУ «Про державну службу» та норм ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо повноти та об'єктивності розгляду справи висновків суду не спростовують, оскільки при розгляді справи суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 159 КАС України повно і всебічно, в межах заявлених вимог, з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку наявним у справі доказам, правильно вирішив питання щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, та вирішив справу на підставі норм матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

З огляду на вищевикладене, постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 27.01.2015р. по справі № 642/8569/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 23.03.2015 р.