Справа № 126/3576/14-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 126/3576/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Хмель Р. В.

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

18 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 20 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення у Бершадському районі Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2014 року позивачзвернулася до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення у Бершадському районі Вінницької області, в якому просила визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації в частині недонарахування та недоплати їй коштів на компенсацію 50 % вартості продуктів харчування за нормами, встановленими Міністерством охорони здоров'я України на 2014 рік та зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації розрахувати по щомісячним роздрібним цінам, визначеним управлінням статистики у Вінницькій області на місяць виплати та виплатити щомісячну компенсацію 50 % вартості продуктів харчування за фізіологічними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров'я України в межах шестимісячного строку звернення до суду по день припинення права.

Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 20 січня 2015 року області у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши, суддю-доповідача та перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із наступних підстав.

Згідно наданих сторонами доказів, позивач є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, а такоє є інвалідом третьої групи.

Позивач звернулась до управління праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області із заявою, в якій просила провести нарахування та виплату належної їй щомісячної допомоги (у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва) та компенсації за пільгове забезпечення продуктами харчування громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Особам, віднесеним до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи компенсується 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Наказом Міністерства праці та соціальної полі гики України «Про встановлення розмірів грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 07.04.2014 № 196 встановлено розмір компенсації вартості продуктів харчування з січня 2014 року, яка для першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у Вінницькій області складає 292 грн.

Однак, вказаний розмір компенсації розрахований без врахування даних органів статистики про середні споживчі ціни на продовольчі товари у торгівельній мережі Вінницькій області, а тому на думку позивача, останні підлягають відповідному перерахунку.

Порядок використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2000 року № 987, а також врегульований діючими положеннями Порядку зарахування збору до Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення і використання його коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1998 року № 396.

Вказаними нормативними документами не передбачено обмежень щодо здійснення відповідними органами виплат компенсації вартості продуктів харчування, визначеної на рівні закону.

Стаття 63 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закріплює норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини державного бюджету України.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Як вірно зазначено судом першої інстанції в останні роки видатки, пов'язані з соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначалися в обсягах, виходячи з реальних фінансових ресурсів державного бюджету та з огляду на те, що більшість інших видатків державного бюджету мали також соціальну направленість.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII „Прикінцеві положення" Закону України „Про Державний бюджет України на 2011 рік" підтверджено право Кабінету Міністрів України, як державного органу, що має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі встановлення порядку та розмір соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що пунктом 14 статті 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: забезпечення продуктами харчування за медичними нормами з обов'язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання. Зазначеним особам компенсується 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Фізіологічні (медичні) норми забезпечення продуктами харчування розроблені Міністерством охорони здоров'я України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.1992 № 258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Додаток №4 до постанови КМУ від 21.05.1992 №258).

При цьому, безпосередньо Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не визначено орган, на який покладено визначення розміру компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними центральним органом виконавчої влади.

Водночас статтею 62 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Так, 20.09.2005 була прийнята постанова Кабінету Міністрів України №936 «Про затвердження порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з пунктом 9 якої Мінпраці в десятиденний строк після прийняття Закону про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з розроблених МОЗ фізіологічних (медичних) норм харчування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.1992 № 258, і даних Держкомстату щодо середніх цін на продукти харчування, що склалися в регіонах за попередні три місяці, визначає в розрізі Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя розміри грошової компенсації вартості продуктів харчування відповідно до Закону для громадян, віднесених до категорій 1 і 2, потерпілих дітей у разі захворювання кровотворних органів (гострі лейкози), щитовидної залози (аденома, рак), на злоякісні пухлини, а також для батьків потерпілих дітей, які не відвідують дитячі дошкільні та шкільні заклади і не забезпечуються продуктами харчування.

Таким чином, функції щодо визначення розміру грошової компенсації вартості продуктів харчування відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» покладено на Мінпраці.

Наказами Мінпраці щорічно затверджено розміри грошової компенсації вартості продуктів харчування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Саме у такому розмірі позивач отримував компенсацію вартості продуктів харчування, а тому відсутні підстави для проведення її перерахунку згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.1992 № 258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що вказує на безпідставність позовних вимог.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо задоволення заявлених вимог у спосіб, строках та межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 20 січня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г.

Смілянець Е. С.