Справа № 826/20157/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2015 р. м. Київ К/800/38837/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за

касаційною скаргою Споживчого товариства «Діамед»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року

у справі № 826/20157/13-а

за позовом Споживчого товариства «Діамед»

до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві

про скасування акту, припису та постанови

встановив:

Споживче товариство «Діамед» (далі - СТ «Діамед») звернулось до суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, в якому просило:

- скасувати акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 22 листопада 2013 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві;

- скасувати припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 22 листопада 2013 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві;

- скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 587/13/7/26-31/0212/03 від 02 грудня 2013 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві;

- скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 588/13/7/26-32/0212/03 від 02 грудня 2013 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року позов задоволено частково:

- скасовано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 22 листопада 2013 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві;

- скасовано постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 587/13/7/26-31/0212/03 від 02 грудня 2013 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві;

- скасовано постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 588/13/7/26-32/0212/03 від 02 грудня 2013 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду України від 18 червня 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування судами обставин справи, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що відповідач не мав повноважень визначати категорію складності об'єкта, що перевірявся. Також судом апеляційної інстанції зроблено висновок про проведення позивачем будівельних робіт в 2012-2013 роках за відсутності в матеріалах справи доказів, які б могли підтвердити вказану обставину. Крім того, зазначає позивач, судом не спростовано ту обставину, що об'єкт перевірки знаходиться у власності позивача з 2000 року, в тому числі та частина об'єкта будівництва, яка на думку позивача була ним побудована в 2012-2013 роках.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено такі обставини. На підставі листа ТОВ «Тосан Інвест» від 14 листопада 2013 року та за дорученням Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 18 листопада 2013 року відповідачем проведено позапланову перевірку дотримання СТ «Діамед» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті будівництва «Реконструкція нежитлових приміщень на вул. Симиренка, 1 в Святошинському районі м. Києва».

За результатами перевірки складено відповідний акт від 22 листопада 2013 року, яким встановлено що згідно з договором купівлі-продажу нежитлові приміщення з №№ 1, 2 (групи приміщень № 7), № 1 (групи приміщень № 7а), №№ 1, 2 (групи приміщень № 8), з № 1 по № 6 (групи прим № 1) загальною площею 264,70 кв.м. належать СТ «Діамед».

Згідно з поверховими планами та поточної інвентаризації, проведеної Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності об'єкти нерухомого майна від 18 квітня 2008 року від 2010 року нежитлова будівля (літ. А) на вул. Симиренка, 17-А має два поверхи.

СТ «Діамед» протягом 2012-2013 року проведено будівельні роботи на зазначеній земельній ділянці з добудови у три поверхи (об'єкт відноситься до ІІ категорії складності відповідно до ДСТУ Н Б В.1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків (відповідності) та категорії складності об'єктів будівництва) до існуючої нежитлової будівлі (літ. А) без відповідних дозвільних документів, що надають право на виконання таких робіт, чим порушено ч. 1 ст. 34, ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Зазначений об'єкт експлуатується без прийняття в експлуатацію, чим порушено ч. 8 ст. 39 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності».

Крім того, за результатами перевірки складено протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 22 листопада 2013 року, якими встановлено порушення позивачем ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ч. 1ст. 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відповідно.

На підставі акту перевірки та протоколів відповідачем видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 22 листопада 2013 року, в якому вимагається заборонити експлуатацію об'єкту та у термін до 24 грудня 2013 року усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у встановленому законодавством порядку.

За наслідком розгляду матеріалів про порушення у сфері містобудівної діяльності відповідачем прийнято постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 587/13/7/26-31/0212/03 та № 588/13/7/26-32/0212/03 від 02 грудня 2013 року, якими на позивача накладено штрафи в розмірі 43848 грн. та 54810 грн. відповідно згідно з абз. 3 п. 4 та абз. 3 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Не погоджуючись з вказаними актом, рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не здійснював будівельних робіт на об'єкті перевірки, а триповерхова добудова до існуючої нежитлової будівлі (літ. А) була введена в експлуатацію разом зі всією будівлею в 1991 році. В 1997 році проведено її інвентаризацію. При цьому, вказана будівля належить позивачу на праві приватної власності з 2000 року. Тому, позивач не є замовником будівництва та не є замовником і підрядником одночасно перевіряємого об'єкта, тому не може бути суб'єктом правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем проведено будівельні роботи на земельній ділянці з добудови третього поверху без проектної документації та документу, який надає право на виконання будівельних робіт, під час перевірки документи, що засвідчують право власності або користування земельною ділянкою, не надано.

Проте суд касаційної інстанції вважає такий висновок суду апеляційної інстанції передчасним, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності.

Згідно з ч. 1 ст. 36 вказаного закону, право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I - III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

При цьому, виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється (абз. 2 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

П. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» передбачена відповідальність, за виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання таких робіт.

Так, відповідно до змісту п. 4 ч. 2 ст. 2 вказаного закону, суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання таких робіт, а також наведення недостовірних даних у зазначеній декларації на об'єктах II категорії складності - у розмірі тридцяти шести мінімальних заробітних плат.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено принцип, відповідно до якого експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Відповідно до змісту п. 6 ч. 2 ст. 2 «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: експлуатація або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації об'єктів II категорії складності - у розмірі сорока п'яти мінімальних заробітних плат.

Розглядаючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли протилежних висновків щодо вчинення позивачем правопорушень у сфері містобудівної діяльності, а саме виконання будівельних робіт без дозволу, що дає право на їх виконання та експлуатація об'єкта без прийняття його в експлуатацію, відповідальність за що передбачена п.п. 4 та 6 ч. 2 ст. 2 «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Висновок суду першої інстанції ґрунтується, зокрема, на тому, що за договором купівлі-продажу від 06 липня 2000 року позивач набув у приватну власність приміщення першого поверху та надбудови двоповерхової будівлі загальною площею 39,8 кв.м., які знаходиться у вищезгаданій будівлі, що підтверджується поповерховим планом, який виконано Київським бюро технічної інвентаризації в квітні 1997 року. Тобто, третій поверх відповідно до поповерхового плану на приміщення є надбудовою, введений в експлуатацію разом зі всією будівлею в 1991 року та проінвентарізований в 1997 році.

Суд апеляційної інстанції, не спростувавши наведений висновок суду першої інстанції, зазначив, що позивачем здійснено самочинне будівництво, а саме проведено будівельні роботи на зазначеній земельній ділянці з добудови третього поверху без проектної документації та документу, який надає право на виконання будівельних робіт. При цьому, під час перевірки документи, що засвідчують право власності або користування земельною ділянкою, не надано.

Однак, такий висновок суду апеляційної інстанції зроблений без посилання на докази, які б могли підтвердити такі обставини.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не встановлено обставини проведення позивачем будівельних робіт на об'єкті, що перевірявся, в 2012-2013 роках та не надано оцінки доводам позивача про те, що роботи з добудови третього поверху проведено ще в 1991 році, після чого проведено інвентаризацію.

Наведені порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції унеможливлюють постановлення законного та обґрунтованого рішення в даній справі, оскільки без їх виправлення неможливо повно, всебічно та об'єктивно дати оцінку спірним рішенням відповідача.

Суд касаційної інстанції не має повноважень виправити допущені порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Разом з тим, варто зазначити, що судом апеляційної інстанції зроблено вірний висновок щодо наявності повноважень у відповідача визначати категорію складності об'єкта будівництва.

Так, відповідно до ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» усі об'єкти будівництва за складністю архітектурно-будівельного рішення та/або інженерного обладнання поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності.

Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до п. 7 Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 р. N 557 під час проведення державного архітектурно-будівельного контролю на об'єктах самочинного будівництва (у разі відсутності проектної документації) категорія складності таких об'єктів визначається посадовими особами Держархбудінспекції та її територіальних органів, а в разі необхідності - шляхом проведення експертизи експертною організацією чи експертом, що має відповідний сертифікат

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює загальне правило визначення категорії складності об'єкта будівництва. У випадках же, коли проектна документація на об'єкт будівництва відсутня чи об'єкт їй не відповідає, віднесення такого об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності належить до компетенції органу державного архітектурно-будівельного контролю, а саме Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її територіальних органів, що спростовує відповідні доводи позивача.

Державна архітектурно-будівельна інспекція України (на сьогодні - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю) за змістом статей 6, 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» здійснює управління у сфері містобудівної діяльності, зокрема контроль за дотриманням законодавства, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, проектної документації.

Визначення категорії складності об'єкта будівництва за відсутності проектної документації, у якій би було зазначено відповідну категорію, не віднесено до компетенції жодного іншого державного органу.

Згідно з ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Крім того, під час розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно звернути увагу на можливість розгляду в порядку адміністративного судочинства позовних вимог про скасування акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з огляду на те, що акт є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. В той же час акт не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розмінні ст. 17 КАС України.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Споживчого товариства «Діамед» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: