Справа № 822/1666/14
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" березня 2015 р. м. Київ К/800/54670/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Загороднього А.А.,

секретаря - Бруя О.Д.,

за участю представника відповідача - Петренко Т.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду касаційну скаргу Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року у справі № 822/1666/14 за позовом Приватного підприємства "Влад" до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство "Влад" (далі - ПП "Влад") звернулось в суд з позовом до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області (далі - ОДПІ) в якому просило визнати недійсними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06 лютого 2014 року № та № .

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ОДПІ від 06 лютого 2014 року № та № в частині основного платежу з податку на додану вартість в сумі 606 156,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 86 956,50 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОДПІ подала касаційну скаргу, в якій просила їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, присутніх у судовому засіданні, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до наказу ОДПІ від 19 грудня 2013 року № 481 та на підставі направлень від 19 грудня 2013 року № 207 і 208 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПП "Влад" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів при проведенні взаєморозрахунків із ТОВ "Елада Стар" (ТОВ "Сіам Капітал"), ТОВ "ВК Каскад", ТОВ "Глісант-Прінт-Лтд 2000", ТОВ "Сід - Маріне" за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2011 року та поданні уточнюючих розрахунків від 25 травня 2012 року № та № з ПДВ за січень 2011 року та лютий 2011 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: підпункту 5.2.1 пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28 грудня 1994 року, №334/94-ВР (далі - ЗУ №334/94-ВР) (із змінами і доповненнями) та пунктів 44.1, 44.6 статті 44, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 статті 138 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), в результаті чого занижений податок на прибуток в сумі 695 575,00 грн.; пункту 187.1 статті 187, пункту 192.1.1 статті 192, підпунктів 14.1.181, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок на додану вартість у звітних періодах січень 2011 року - вересень 2011 року в загальній сумі 626 521,00 грн.

За результатами перевірки складено Акт від 08 січня 2014 року № 1/22/21339292 на підставі висновків якого відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 06 лютого 2014 року № , яким визначене грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 695 575,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція в сумі 1 грн., №, яким визначене грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 626 521,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція в сумі 86 956,50 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ОДПІ, за результатами розгляду яких податкові повідомлення - рішення залишені без змін.

Задовольняючи в частині позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону №334/94-ВР, в редакції, що була чинною до 01.04.2011 року, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно підпункту 5.2.1 п.5.2 ст.2 Закону №334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Виходячи з підпункту 11.2.1. пункту 11.2. статті 11 Закону №334/94-ВР датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, що припадає на податковий період, протягом якого відбувається одна з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку їх результатів.

За приписами пункту 5.1 та підпункту 5.2.1. пункту 5.2. статті 5 Закону №334/94-ВР невід'ємною ознакою правомірності віднесення будь-яких витрат, до складу валових витрат є зв'язок цих витрат з її господарською діяльністю.

Аналогічні вимоги щодо включення витрат платника податку до витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, встановлені ПК України , що вступив в дію з 01.01.2011 року.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

За змістом пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

До складу валових витрат платника податку належать витрати, які підтверджені первинними документами; пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Згідно статті 153 ПК України платник податку, який отримав майно на підставі договору управління (управитель), веде окремо від власного облік доходів та витрат в розрізі кожного договору управління. До складу доходів в окремому обліку відносяться доходи від управління майном, отримані в будь-якому вигляді. До складу витрат в окремому обліку відносяться всі витрати, які є витратами згідно із статтями 138-143 цього Кодексу, у тому числі винагорода управителю.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 статті 200 ПК України, встановлені вимоги до податкової накладної, передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10. статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до статті 9 зазначеного Закону, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у період з лютого по серпень 2011 року позивач уклав ряд договорів поставки з ТОВ "Елада Стар" (ТОВ "Сіам Капітал"), ТОВ ВК "Каскад", ТОВ "Глісант-Прінт-Лтд 2000 ".

За умовами договорів поставки від 01 лютого 2011 року № 0102, від 15 липня 2011 року №1507/1 та від 01 серпня 2011 року №0108 постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених Договором, передати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти та оплатити таку продукцію. Ціна, кількість та асортимент продукції, що поставляється за цим договором, вказані в супровідних документах, які додаються до продукції постачальником: - рахунок-фактура, - видаткова накладна, - податкова накладна; якість товару, що постачається повинна відповідати технічним умовам виготовлювача.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що постачальник поставляє продукцію на умовах "Франко-завод" (EXW) зі складу постачальника із завантаженням на транспортний засіб або на умовах "Доставлено до місця" (СРТ) з доставкою продукції на склад покупця. Згідно з пунктом 5.3 договору поставка продукції здійснюється на підставі 100% передплати партії продукції, зазначеної в рахунку - фактурі постачальника, виставленому покупцеві на підставі його заявки. Розрахунок за цим договором здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Датою платежу вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника

На підтвердження реальності спірних господарських операцій позивачем надано. податкові та видаткові накладні. Оплата придбаного товару від зазначених контрагентів, його оприбуткування та використання в господарській діяльності позивача підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, копіями журналів-рахунків 228 "товари в торгівлі", 284 "тара в торгівлі", товарно-грошовими звітами, розшифровкою реалізації товару, журналом реєстрації довіреностей та поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3

При цьому суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли висновку, що наявність журналу реєстрації довіреностей та складської документації позивача, що підтверджує рух товару на складах є достатніми доказами на підтвердження транспортування товару, що постачався.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на те, що надаючи оцінку спірним господарським операціям суди попередніх інстанцій обмежились лише аналізом окремих первинних бухгалтерських документів, складених за такими операціями.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним з принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що, з метою підтвердження реальності спірних господарських операцій, судам попередніх інстанцій необхідно дослідити зміст господарських операцій, наявність або відсутність та причини відсутності первинних документів (товарно - транспортних накладних, подорожніх листів, актів прийому-передачі, рахунки - фактури, відповідні сертифікати, тощо), наявність у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності, фактичне здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця, наявність у останнього умов для здійснення господарської діяльності або навпаки відсутність майна, складських приміщень, обладнання та виробничих потужностей, в т.ч. орендованих, а також трудових ресурсів, тощо, в т.ч. із) залученням третіх осіб, на момент укладення і вчинення спірних правочинів.

Оскільки прийняття рішення у даній справі вимагає додаткового встановлення її обставин, що перебуває поза межами повноважень суду касаційній інстанції, то оскаржувані судові акти підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, належним чином перевірити доводи сторін щодо реальності здійснення позивачем господарських операцій з його контрагентами та правильності формування податкового кредиту з податку на додану вартість за цими операціями, дати оцінку як вже приєднаним до справи доказам, так і новим доказам, що будуть виявлені в судовому розгляді справи, з дотриманням вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України та зробити юридично правильний висновок щодо прав і обов'язків сторін.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року у справі № 822/1666/14 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: