Справа № 2а-2098/11/0770
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Справа № 61146/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нумінатор» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 березня 2012 року у справі за позовом Берегівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нумінатор» про визнання за відповідачем податкового зобов'язання, донарахованого з використанням звичайних цін,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2011 року позивач - Берегівська об'єднана державна податкова інспекція Закарпатської області звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нумінатор», в якому просить визнати за відповідачем податкове зобов'язання, донараховане з використанням звичайних цін в сумі 227 681,25 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 березня 2012 року позов задоволено. Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Нумінатор» податкове зобов'язання, донараховане з використанням звичайних цін в сумі 227681,25 грн.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки, витрати по покращенню земельної ділянки (вирівнювання, засипка та підсипка та інше) в сумі 125000,0 грн, що проведені ТОВ «Соло», не пов'язані із придбанням даної земельної ділянки, то, у відповідності до пп. 8.9.1 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» ці витрати не повинні враховуватися при визначенні позитивної різниці між сумою доходу, отриманого внаслідок такого продажу, та сумою витрат, пов'язаних із купівлею такого окремого об'єкта власності. Таким чином, підприємством завищено балансову вартість земельної ділянки, яка врахована відповідачем при розрахунку прибутку від операції по продажу землі на загальну суму 125 000,00 грн - це вартість проведених ТОВ «Соло» робіт по покращенню земельної ділянки (вирівнювання, засипка, підсипка та інше).

Суд першої інстанції зазначає, що при відчуженні земельної ділянки договірна ціна була значно меншою, ніж експертна грошова оцінка земельної ділянки.

Крім того, ТзОВ «Нумінатор» було відчужено земельну ділянку пов'язаній особі, що обумовлює в даному випадку застосування звичайних цін на рівні експертної грошової оцінки земельної ділянки, яка складає 1154582,00 грн, а не 426000,00 грн, за якою був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12.08.2010 року.

Суд першої інстанції вказує на те, що твердження відповідача про те, що відповідач та ТОВ «Бумеранг», між якими було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, не є пов'язаними між собою особами, оскільки керівниками, які мають право підпису та уповноважені на укладення цивільно-правових угод у відповідача є ОСОБА_1, а в ТОВ «Бумеранг» - ОСОБА_2, спростовується тим, що ОСОБА_2, який є директором ТОВ «Бумеранг» одночасно працює у відповідача начальником галузі по переробці лісоматеріалів, наділений повноваженнями щодо підписання актів виконаних робіт по цивільно-правовим угодам, перебуває в трудових відносинах з директором відповідача - ОСОБА_1, та є в його безпосередньому підпорядкуванні, оскільки останній являється його роботодавцем.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нумінатор» оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 березня 2012 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що в даному випадку спірна господарська операція стосовно продажу землі вчинена між двома юридичними особами - ТОВ «Нумінатор» та ТОВ «Бумеранг», які не є пов'язаними особами, в розумінні п.1.26. ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», з огляду на відсутність визначальної ознаки контролю одного підприємства над іншим чи перебуванням даних підприємств під спільним контролем. Факт відсутності у апелянта та ТОВ «Бумеранг» ознак пов'язаних осіб (здійснення контролю або перебування під спільним контролем) підтверджується статутами цих товариств. Згідно статуту ТОВ «Нумінатор», діючого на момент виникнення спірних правовідносин, єдиним власником корпоративних прав (частки) у статутному капіталі товариства є ОСОБА_3, а згідно статуту ТОВ «Бумеранг», діючого на момент виникнення спірних правовідносин, власниками корпоративних праз (частки) у статутному капіталі товариства є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Тобто, ні апелянт, ні ТОВ «Бумеранг» не мають часток в статутному капіталі одне одного, що виключає можливість здійснення контролю одним товариством над іншим. Крім того, згідно установчих документів вказаних товариств, вони мають різних учасників (засновників), що також виключає можливість перебування даних товариств під спільним контролем в розумінні п.1.26. ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Крім того, апелянт зазначає, що з огляду на те, що предметом спору є донарахування апелянту податкового зобов'язання по податку на прибуток із застосуванням звичайних цін, то донараховані суми податкового зобов'язання апелянту нібито у зв'язку із завищенням балансової вартості земельної ділянки, яка врахована при розрахунку прибутку від операцій по продажу землі та у зв'язку із допущенням методологічної помилки при заповненні Декларації з податку на прибуток підприємства предмету спору не стосуються, тому в цій частині законні підстави для донарахування апелянту податкового зобов'язання по податку на прибуток в судовому порядку також відсутні.

Разом з тим, при ухвалені оскарженої постанови судом першої інстанції не прийнято до уваги, що облік операцій із землею та її капітальними поліпшеннями здійснюється відповідно до ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Таким чином, апелянт мав право на зменшення об'єкту оподаткування по податку на прибуток на суму у документально підтверджених витрат по оплаті вартості капітальних поліпшень якості такої земельної ділянки, тому він не занизив об'єкт оподаткування у цій частині, що свідчить про відсутність правових підстав для визначення податкових зобов'язань контролюючим органом.

Також вважає помилковим висновок суду першої інстанції стосовно донарахування апелянту податкового зобов'язання по податку на прибуток у зв'язку з допущенням ТОВ «Нумінатор» методологічної помилки при складанні декларації з податку на прибуток підприємства в частині відображення прибутку від операцій із землею, а саме відображення такого прибутку помилково в ряд. 01.6 «Інші доходи» Декларації в той час як вірно в ряд. 01.5 «Прибуток від операцій із землею», оскільки дана методологічна помилка не призвела до завищення чи заниження валових витрат апелянта, оскільки згідно форми Декларації з податку на прибуток підприємств (затвердженої наказом ДПА України від 29.03.2003р. №143) вбачається, що валовий дохід від усіх видів діяльності відображається в ряд. 1 Декларації, який включає в себе показники рядків з 01.1 по 01.6 Декларації.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Встановлено, що Берегівська об'єднана державна податкова інспекція Закарпатської області звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нумінатор», в якому, керуючись підпункт 20.1.38 пункту 20.1 статті 20 ПК України, просить визнати за відповідачем податкове зобов'язання, донараховане з використанням звичайних цін в сумі 227 681,25 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, установлених законом.

Норма підпункту 20.1.38 пункту 20.1 статті 20 ПК України надає органу державної податкової служби право звертатися з позовом до платника податків щодо нарахування та сплати податкових зобов'язань, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності у результаті застосування звичайних цін.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при реалізації зазначеного права необхідно враховувати кореспондування приписів підпункту 20.1.38 пункту 20.1 статті 20 ПК України з іншими нормами, а саме із змістом статей 39, 54 та 58 ПК України.

Відповідно до пункту 39.15 статті 39 ПК України визначені із застосуванням звичайних цін база, об'єкт оподаткування та інші показники податкового обліку використовуються органами державної податкової служби для проведення розрахунку податкових зобов'язань, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших Показників податкової звітності за результатами проведення перевірки.

Крім того, згідно з пунктом 1 розділу XIX ПК України стаття 39 ПК України набирає чинності з 1 січня 2013 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до 1 січня 2013 року у податкових органів в особі їх керівників відсутнє право звертатися з позовом до платника податків щодо нарахування та сплати податкових зобов'язань, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності у результаті застосування звичайних цін.

Натомість відповідно до пункту 8 підрозділу 10 розділу XX ПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, до набрання чинності статтею 39 цього Кодексу застосовується пункт 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

При цьому процедура, передбачена нормами статті 39 та підпункту 20.1.38 пункту 20.1 статті 20 ПК України, може застосовуватися лише після 1 січня 2013 року.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що визначення податкових зобов'язань із застосуванням звичайних цін повинно здійснюватися в загальному порядку. Відповідно податковий орган при встановленні порушень платником податків правил застосування звичайних цін повинен надіслати (вручити) такому платникові податків податкове повідомлення-рішення, як це передбачено статтями 54 та 58 ПК України. У разі несплати суми грошового зобов'язання, визначеного в такому повідомленні-рішенні та узгодженого в установленому порядку, відповідна сума підлягатиме стягненню як податковий борг згідно з нормами глави 9 ПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені обставини виключають можливість розгляду зазначеної справи в порядку адміністративного судочинства, в зв'язку з чим постанову суду першої інстанції слід скасувати та закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.157, ч.3 ст.160, ст. 195, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нумінатор» задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 березня 2012 року у справі №2а-0770/2098/11 за позовом Берегівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нумінатор» про визнання за відповідачем податкового зобов'язання, донарахованого з використанням звичайних цін скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 17.03.2015 року.