Справа № 825/456/15-а
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року Чернігів Справа № 825/456/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Федоренка Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Чернігівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю, -

В С Т А Н О В И В:

16.02.2015 Чернігівський міський центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому остаточно просить стягнути з відповідача незаконно отриманої допомоги по безробіття в розмірі 1111,61 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 на момент звернення до Чернігівського міського центру зайнятості та отримання соціальних послуг була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Відповідач відмовився добровільно повернути зазначені кошти, тому позивач звернувся до суду.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час, дату, та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судова повістка була направлена на адресу відповідача, вказану у позовній заяві та персональній картці (ПК) НОМЕР_2 та повернулась з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Частиною 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до частини 4 статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідач заперечень проти позову або заяви про визнання позову, не надав. Про наслідки неподання заперечень проти позову та необхідних документів, поінформований.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною першою статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки. Відповідно до частини 2 зазначеної вище статті особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час, дату і місце розгляду судової справи з його участю та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі поданої заяви від 22.10.2008 (а.с.8) відповідач був зареєстрований в Чернігівському міському центрі зайнятості як безробітний (а.с.9). У зазначеній заяві відповідач повідомив, що як суб'єкт підприємницької діяльності не зареєстрований, трудову діяльність не здійснює, не є найманим працівником, не укладено договорів цивільно-правового характеру, не має права на пенсію за віком, в тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років.

22.10.2008 Чернігівським міським центром зайнятості ОСОБА_1 надано статус безробітної на загальних підставах, та 22.10.2008 призначено допомогу по безробіттю, що підтверджується витягом з наказів № НТ081022. Наказом від 24.03.2009 № НТ090324 припинено виплату відповідачу вказаної допомоги з 23.03.2009 (а.с.9).

19.01.2015 позивачем, відповідно до Законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення» проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатами якого, складено акт № 12, в якому зафіксовано, що відповідач в період перебування на обліку як безробітний був зареєстрований як фізична особа-підприємець, чим порушив вимоги частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.12).

21.01.2015 Чернігівським міським центром зайнятості винесено наказ №28 «Про повернення коштів гр. ОСОБА_1» (а.с.14) та направлено лист від 21.01.2015 №05/268 про повернення коштів (а.с.15).

В добровільному порядку відповідач кошти не повернув.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02.03.2000 № 1533-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 № 307, (далі - Порядок № 307), Законом України від 05.07.2012 № 5067 «Про зайнятість населення».

Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств).

Підпунктом 1 пункту 5.5. Порядку № 307 передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Відповідно пункту 18 частини другої статті 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Згідно з пунктом 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказами Державної податкової адміністрації України, Пенсійним фондом та Міністерством праці та соціальної політики України від 13.02.2009 № 7-1/60/62, розслідування згідно з цим Порядком, здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку, як безробітної.

Відповідно до пунктів 5, 6, 7, 8 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом: звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів. За результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили. У разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа, знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення, повернути незаконно виплачені кошти. У разі неповернення коштів у встановлений строк, стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

Аналізуючи вищезазначені нормативно-правові акти, суд приходить до висновку, що на позивача покладено обов'язок здійснювати контроль за правильністю та обґрунтованістю виплат на випадок безробіття шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку, як безробітної.

Так, у січні 2015, позивачем було проведено перевірку інформації, що надійшла від Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області, за результатами якої, складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення за № 12 від 19.01.2015 (а.с.12).

Перевіркою встановлено, що відповідач, в період перебування на обліку в Чернігівському міському центрі зайнятості та виплати допомоги по безробіттю, був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що є порушенням частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Статтею 47 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» встановлено, що дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП.

Підприємницьку діяльність відповідачем припинено 08.08.2014, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.10-11).

Обов'язок щодо своєчасного подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, покладено на осіб, які зареєстровані як безробітні, тобто на відповідача.

Таким чином, відповідач на час перебування в статусі безробітного та отримання допомоги по безробіттю був зареєстрований як фізична особа-підприємець, тобто відносилась до зайнятого населення, яка самостійно забезпечує себе роботою та одночасно перебувала на обліку в Чернігівському міському центрі зайнятості.

Згідно із частинами другою та третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними, стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку № 307 передбачено, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку. Сума виплаченої допомоги по безробіттю підтверджується відповідною довідкою центру зайнятості, що підписується керівником, головним бухгалтером та скріплюється печаткою.

Якщо безробітний відмовився добровільно повернути кошти, то питання щодо їх повернення вирішується в судовому порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, зареєстрована як ФОП не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 08.07.2014, яка в силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства є обов'язковою для виконання для всіх судів України.

Відповідачу направлено лист від 21.01.2015 №05/268 з вимогою повернути кошти в розмірі 1811,61 грн. на протязі 15 календарних днів з дня отримання повідомлення (а.с.15). Відповідно до виписок по рахунку відповідачем 02.02.2015 повернуто 200,00 грн. (а.с.16), 12.02.2015 - 200,00 грн. та 27.02.2015 - 300,00 грн. (а.с.25-26).

На виконання приписів зазначених норм, судом встановлено, що ОСОБА_1 не повідомила Чернігівський міський центр зайнятості про те, що вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець в період з 22.07.2005 по 08.08.2014. Заперечень до листа про повернення коштів не надала, наказ про повернення коштів не оскаржувала, в судові засідання своїх заперечень не надавала, кошти в сумі 1111,61 грн. позивачу не повернула.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд вважає, що несплата відповідачем суми наносить суттєвої шкоди державі, так як перешкоджає у повному обсязі Чернігівському міському центру зайнятості забезпечувати соціальний захист громадян шляхом виплати допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги у передбачених законодавством випадках.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Чернігівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 1111,61 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Чернігівського міського центру зайнятості - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Чернігівського міського центру зайнятості (р/р 1002 в ГУДКС у Чернігівській області, МФО 853592, ) незаконно отриману допомогу по безробіття в сумі 1111 (одна тисяча сто одинадцять) грн. 61 коп.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення

Суддя І.І. Соломко