Справа № 2-а-950/08/1570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Київ К/9991/2422/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Карася О.В. (головуючого), Моторного О.А., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Котовської об`єднаної державної податкової інспекції Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.04.2009 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2010 у справі № 2а-950/08/1570

за позовом Котовської об`єднаної державної податкової інспекції Одеської області

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення податкового боргу та пені, -

В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2007 року Державна податкова інспекція звернувся до суду з позовом до Військової частини про стягнення заборгованості з податку з власників транспортних засобів у розмірі 103 785,07 грн.

Підставою позову обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, Державна податкова інспекція зазначає наявність заборгованості з податку з власників транспортних засобів, що були самостійно узгоджені відповідачем у 2001 році, та вжиття відповідних заходів з погашення податкового боргу (направлення боржнику першої податкової вимоги № 1/32, другої податкової вимоги № 2/161 та прийняття рішення про стягнення коштів та продаж активів платника податків в рахунок погашення податкового боргу від 03.01.2002).

Заперечуючи проти адміністративного позову, позивач зазначив про добровільну сплату податкових зобов`язань починаючи з 2003 року по теперішній час, а також про визнання недійсними податкових вимог в судовому порядку.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями, Державна податкова інспекція до Вищого адміністративного суду України подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи касаційні вимоги, контролюючий орган послався на те, що податкові вимоги, що направлялись відповідачу на суми заборгованості, були визнані недійсними в судовому порядку, а отже заборгованість зі сплати податку з власників транспортних засобів, яка була самостійно узгоджена платником податку, шляхом подання відповідних розрахунків, стягнути інакше як за рішенням суду неможливо. Також позивач зазначив, що п 7.7 ст. 7 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов`язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення. Таким чином сплачені платником податків суми податкових зобов`язань в першу чергу зараховуються у рахунок погашення податкового боргу такого платника, що виник раніше.

У поданих запереченнях на скаргу відповідач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що фактичною підставою звернення позивача до суду стала несплата відповідачем податкового боргу з 05.10.2001, який станом на 19.07.2007 складає 103 785,07 грн.

У ході судового розгляду справи судами також встановлено, що згідно карток особових рахунків станом на 19.07.2007 за відповідачем рахується податковий борг з податку з власників транспортних засобів у розмірі 214 778,70 грн., який не узгоджується із сумою податкового боргу, заявленого до стягнення у цій справі, а перша та друга податкові вимоги (від 05.10.2001 № 1/32 та від 08.05.2002 № 2/161) згідно постанови Одеського апеляційного господарського суду від 04.12.2002 у справі № 17-3-13/02-6526, що набрала законної, визнано недійсними. Крім того, судами досліджено надані відповідачем платіжні доручення про сплату податку з власників транспортних засобів за 2004 2007 роки та розрахунок державного податкового органу богу платника податків .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених у ході розгляду справі обставин, виходив з того, що позивачем не дотримано законодавчо встановленої процедури погашення податкового боргу, дотримання якої є передумовою виникнення підстав для звернення контролюючого органу із позовом до суду про стягнення такого податкового боргу.

Суд апеляційної інстанції з позицією суду першої інстанції погодився, зазначивши при цьому, що позивачем також пропущено законодавчо визначені строки для стягнення податкового боргу.

Так, у преамбулі Закону України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-ІІІ) зазначено, що цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення".

Статтею 14 Закону України "Про систему оподаткування" визначено, що до загальнодержавних податків і зборів належить податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Отже, Закон № 2181-III застосовується до стягнення коштів, встановлених Законом про систему оподаткування податків і зборів (обов`язкових платежів) і санкцій за порушення, пов`язані зі сплатою виключно цих платежів.

Згідно п. 1.2. ст. 1 Закону № 2181-III податкове зобов`язання - зобов`язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Зобов`язання зі сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів виникло у відповідача на підставі Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів", а отже стягнення заборгованості з вказаного податку провадиться у порядку, встановленому Законом № 2181-III.

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання в установлені Законом № 2181-III строки, то ця сума визнається сумою податкового боргу, внаслідок чого до платника податків застосовуються заходи щодо стягнення боргу.

Податковий борг це податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене в установлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого зобов`язання (п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-III).

Тобто виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов`язання протягом установленого строку.

Порядок погашення податкового боргу регулюється нормами статей 6-15 Закону № 2181-III. При цьому ці норми не передбачають зупинення процедур погашення, у тому числі примусового стягнення податкового боргу в разі оскарження платником податків до суду раніше узгодженої суми податкового зобов`язання.

Відповідно до пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 зазначеного Закону стягнення коштів та продаж інших активів платника податків провадяться не раніше тридцятого календарного дня з моменту надіслання йому другої податкової вимоги.

Саме після настання зазначених у п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-III обставин та з урахуванням строку, передбаченого пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Закону, виникає право на звернення контролюючого органу із позовом про стягнення податкового боргу.

Як встановлено судами, внаслідок несплати відповідачем самостійно узгоджених податкових зобов`язань з власників транспортних засобів за 2001 і 2002 роки (а.с. 138, 139) Держава податкова інспекція направила відповідачу першу податкову вимогу від 05.10.2001 № 1/32 на суму 52 423,55 грн. та другу податкову вимогу від 08.05.2002 № 2/161 на суму 104 403,31 грн. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.12.2002 у справі № 17-3-13/02-6526 вказані податкові вимоги визнано недійсними з тих підстав, що застосування податковим органом заходів щодо стягнення самостійно узгодженого платником податків податкового зобов`язання, строк сплати якого ще не настав, є протиправним, а інших податкових вимог державний податковий орган відповідачу не надсилав.

Таким чином, висновок судів про недотримання контролюючим органом процедури стягнення податкового боргу з податку з власників транспортних засобів є цілком правомірним та обґрунтованим.

Також цілком обґрунтовано суд апеляційної інстанції зазначив про пропуск позивачем строку, встановленого для стягнення податкового боргу.

Згідно положень пп. 15.2.1 п. 15.2 ст. 15 Закону № 2181-ІІІ податковий борг може бути примусово стягнутий протягом наступних 1 095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов`язання, а відповідно до пп. "в" п. 18.2 ст. 18 вказаного Закону податковий борг юридичних та фізичних осіб, стосовно якого минув строк позовної давності, встановлений цим Законом, визнаний таким, що підлягає списанню.

Отже, за змістом наведених норм у податкового органу суб`єктивне матеріальне право на стягнення податкового боргу існує тільки у межах 1 095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов`язання (строк давності, встановлений п. 15.1 ст. 15 Закону № 2181-III). Після спливу такого строку зазначене право втрачається.

Аналізуючи фактичні обставини справи та зазначені вище норми, суд касаційної інстанції погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо пропуску державним податковим органом строку для стягнення податкового боргу, який виник у 2001-2002 роки.

Стосовно доводів державного податкового органу про погашення податкового боргу попередньо погашенню податкових зобов`язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення згідно п. 7.7 ст. 7 Закону № 2181-ІІІ , колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що ні вказана норма, ні інші норми податкового законодавства не встановлюють можливість органу державної податкової служби змінювати зазначені платником податку в платіжних документах призначення платежів, а узгоджені ним в податковій декларації податкові зобов`язання звітного періоду, не звільняють такого платника від обов`язку сплати поточних податкових зобов`язань за наявності в нього податкового боргу та не позбавляють права податкового органу вживати передбачених заходів щодо його стягнення.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції відхиляє доводи Державної податкової інспекції, викладені у касаційній скарзі, і не вбачає підстав для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Котовської об`єднаної державної податкової інспекції Одеської області відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.04.2009 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2010 у справі № 2а-950/08/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-239 1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді О.А. Моторний

А.О. Рибченко