Справа № 401/1173/13-а (2а/401/1/14)
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

05 березня 2015 року м. Київ К/800/50370/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С. , розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2014р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Світловодської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Світловодської міської ради, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо виконання постанови Світловодського міськрайного суду від 16.03.2012р. в частині зобов'язання відповідача невідкладно, після набрання постанови законної сили, опублікувати у газеті «Вечірній Світловодськ» інформацію про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 15.03.2007р. №732 «Про визначення виконавця житлово - комунальних послуг». Посилався на те, що вказана постанова Світловодського міськрайонного суду набрала законної сили 10.07.2012р., однак відповідач не виконав рішення суду щодо публікації в газеті інформації невідкладно, а здійснив таке опублікування лише у лютому 2013 року. З цих підстав вважав бездіяльність відповідача неправомірною.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2014р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014р., закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2

У касаційній скарзі ОСОБА_2 з посиланням на порушення норм процесуального права, допущених судами, просить скасувати судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні клопотання осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Вирішуючи спір та закриваючи провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що даний спір не носить публічно - правовий характер, оскільки вимоги позову стосуються неналежного виконання відповідачем судового рішення від 16.03.2012р., примусове виконання якого покладається на державну виконавчу службу, тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. При цьому суди зазначили, що відповідно до вимог ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень, прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій. Встановлення ж неправомірної бездіяльності як факту, без поновлення прав особи, не є процесуально можливим у рамках адміністративного процесу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 2 цього Кодексу передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Розділ V Кодексу адміністративного судочинства України регулює процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

В статті 267 цього розділу законодавець передбачив право особи, на користь якої ухвалено постанову суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача стосовно виконання постанови Світловодського міськрайнного суду від 16.03.2012р., вказуючи на те, що відповідач при виконанні вказаного рішення допустив неправомірну бездіяльність: невідкладно не опублікував у газеті «Вечірній Світловодськ» інформацію.

За вказаних обставин суд повинен був уточнити вимоги особи, що подала позов з урахуванням вимог ч. 9 ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України, а не ухвалювати рішення про закриття провадження у справі.

Крім того, закривши провадження в адміністративній справі з підстав, встановлених п.1 ч.1 ст. 157 цього Кодексу, суд не роз'яснив позивачу до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Оскільки висновки судів не ґрунтуються на нормах процесуального закону, судові рішення підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин рішення судів попередніх інстанцій, які винесено з порушенням норм процесуального права, підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області 29.01.2014р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014р. скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Суддя - доповідач Кочан В.М.

судді Пасічник С.С.

Ситников О.Ф.