Справа № 810/278/15
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року 810/278/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Лиска І.Г., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 грудня 2014 року №, № та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 грудня 2014 року.

В обґрунтування доводів позовної заяви позивач зазначив, 28 січня 2014 року Фізична особа - Підприємець ОСОБА_1 отримав поштою Податкові повідомлення - рішення Броварської ОДПІ ГУ Державної фіскальної служби у Київській області №, № та рішення №, прийняті на підставі Акту про результати документальної позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року.

На думку позивача, висновки податкового органу, які викладені в Акті перевірки є безпідставними та не відповідають приписам податкового законодавства, у зв'язку з чим спірні податкові повідомлення - рішення від 11 грудня 2014 року №, № та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 грудня 2014 року є протиправними та підлягають скасуванню.

У судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, 11.03.2015 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3 про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представники відповідача у судові засідання не з'являлись. Від відповідача 03.03.2015 року до суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів заперечень на позов податковий орган зазначив, що в ході проведення перевірки позивача податковим органом було виявлено ряд порушень податкового законодавства, що відображено в Акті перевірки, у зв'язку з чим відповідачем обґрунтовано прийнято податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій. Крім того, в запереченнях відповідач просив суд розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи заперечень та доказів.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Крім того, наявність клопотань сторін про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до приписів статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд прийняв рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, податковим органом з 19.11.2014 року по 25.11.2014 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань достовірності визначення показників податкових декларацій про майновий стан і доходи, податкових декларацій з податку на додану вартість та підтвердження господарських відносин з контрагентами ТОВ «Сібол», ТОВ «Вербена-Н», ТОВ «ІЕК «Верес», ТОВ «Компус» за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року за результатами якої складено Акт від 28.11.2014 року № 769/1703/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 з питань достовірності визначення показників податкових декларацій про майнових стан і доходи, податкових декларацій з податку на додану вартість, та підтвердження господарських відносин з контрагентами ТОВ «СІБОЛ», ТОВ «ВЕРБЕНА-Н», ТОВ «ІЕК «ВЕРЕС» та ТОВ «КОМПУС» за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року». (далі - Акт перевірки).

Згідно Акту перевірки, ОСОБА_1 зареєстрований Виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області як суб'єкт підприємницької діяльності 21 травня 1998 року та є платником податку на додану вартість з 20.10.2005 року .

В ході проведення перевірки податковим органом встановлено порушення:

- п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, а саме заниження суми загального оподатковуваного доходу на 38450грн. за 2013р.. в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2013р. - 5767,50грн.;

- п.198.4. ст.198 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, а саме встановлено заниження зобов'язань з ПДВ на загальну суму 2940,00 грн., у тому числі за грудень 2013р. на 2940,00 грн.;

- п. 1 ст. 1, п. 4, 5 ст. 4, п. 2, 3 ст. 7, п. 11 ст. 8, ст. 9 Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 p. №2464-V1 із змінами та доповненнями, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена постановою правління ПФУ від 27.09.2010 p. із змінами та доповненнями, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань із сплати єдиного соціального внеску за 2013р. - 13342,15 грн.

На підставі Акта перевірки відповідачем були прийняті: рішення від 11.12.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальними органами доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого позивачу нараховано штрафні санкції в сумі 6671, 08 грн., Вимогу від 28.11.2014 року № Ф-, якою позивачу визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 13342, 15 грн.; податкове повідомлення-рішення від 11.12.2014 року № , згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб за основним платежем в сумі 5767, 5 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2883, 75 грн., податкове повідомлення-рішення від 11.12.2014 року № , згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 2940 грн. та 1470 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями від 11 грудня 2014 року №, № та рішенням № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 грудня 2014 року позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 мав взаєморозрахунки з ТОВ «Сібол», ТОВ «Вербена-Н», TOB «ІЕК «ВЕРЕС» та ТОВ «КОМПУС».

У ТОВ «Сібол» позивачем було придбано ґрунт, а ТОВ «Вербена-Н» надавало позивачу послуги фронтального навантажувача, Договорів, укладених позивачем з ТОВ «Сібол» та ТОВ «Вербена-Н» до позову додано не було, як і не надано суду пояснень з приводу суті договірних відносин позивача з зазначеними контрагентами. Також, не було надано суду жодного оригіналу первинних бухгалтерських документів, оформлених по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Сібол» та ТОВ «Вербена-Н» .

Щодо взаємовідносин з ТОВ «Сібол» суд зазначає наступне.

Згідно отриманого від ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві, а саме Акту від 03.04.2014р. за №1011/26-55-22-07/37265968 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Сібол", код за , щодо підтвердження господарських відносин з суб'єктами господарювання за січень - лютий 2014 року.», оперативним управлінням ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві надано висновок про результати відпрацювання ризикового платника податків оперативним підрозділом ГУ Міністерства доходів і зборів України, в якому зазначено, що ТОВ "Сібол" перереєстровано до м. Запоріжжя та має стан платники 3 - прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру). Направлено запит №1029/7/26-55-07-03 від 24.03.2014 року до ОУ ГУ Міндоходів у Запорізькій області, з метою встановлення фактичного місцезнаходження ТОВ «Сібол».

Керівником, головним бухгалтером та засновником в одній особі ТОВ "Сібол" є гр. ОСОБА_4 (НОМЕР_4). ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, під час виїзду встановлено, що гр. ОСОБА_4 за вказаною адресою не проживає, мати останнього, що мешкає за даною адресою повідомила, що місцезнаходження ОСОБА_4 їй не відоме, з ним не спілкується більше одного року, на підприємстві працює одна особа, заробітна плата невідома, основні засоби відсутні.

СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві проводиться досудове розслідування по матеріалам, які внесені до ЄРДР під №0000051 за фактом незаконного нарахування податкового кредиту з ПДВ у зв'язку з нібито здійсненними фінансово-господарськими операціями з реально діючими СПД підприємствами, що містять ознаки фіктивних в тому числі і ТОВ "Сібол", що призвело до несплати податків в особливо великих розмірах.

Також, слід зазначити, що юридична адреса товариства згідно з даними системи "Податковий блок": 69035 Запорізька обл. Орджонікідзевський район, вул. 40 років Радянській Україні, буд. 45, корп. літера Б, фактична адреса згідно з даними системи "Податковий блок" 11003, АДРЕСА_1. Фактичне місцезнаходження ТОВ "Сібол" не встановлено. Крім того, кількість працюючих в ТОВ «Сібол» -1 особа. Звіт про суми нарахованої заробітної плати до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві не подавався. Наявність основних фондів - 0,0 грн. Баланс (Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва) до ДПІ Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві не подавався.

Декларація з податку на прибуток за 2013 рік, реєстраційний № від 28.02.2014 року подана ТОВ "Сібол" з нульовими показниками.

Відповідно до системи "Податковий блок" ТОВ "Сібол", код СДРПОУ 37265968, має стан платника 3 прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру).

За результатами звірки ТОВ "Сібол" не підтверджено задекларовані податкові зобов'язання з ПДВ за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 року., а також не підтверджено задекларований податковий кредит з ПДВ за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 року .

Щодо взаємовідносин з ТОВ «Вербена-Н» суд зазначає наступне:

Згідно отриманого від ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві Акту від 03.04.2014 року №1016/26-55-22-07/38150277 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Вербена-Н», код за СДРПОУ 38150277, за період з 01.01.2014 за 28.02.2014 року директор та засновник гр. ОСОБА_4 зареєстрований по адресою: АДРЕСА_2, але фактично не проживає, на даний час тривають заходи по встановленню фактичного місцезнаходження в тому числі і співзасновника гр. ОСОБА_5, який за місцем реєстрації не проживає. Проведеним аналізом податкової звітності та аналітичної довідки встановлено, що на підприємстві відсутні основні засоби, технологічне обладнання та інші виробничі потужності для здійснення фінансово-господарської діяльності.

СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві проводиться досудове розслідування по матеріалам, які внесені до ЄРДР під №°0000051 за фактом незаконного нарахування податкового кредиту з ПДВ у зв'язку з нібито здійсненними фінансово-господарськими операціями з реально діючими СПД підприємствами, що містять ознаки фіктивних в тому числі і ТОВ «Вербена-Н», що призвело до несплати податків в особливо великих розмірах. Проведеними заходами встановити реальність здійснення господарських операцій не представилось можливим.

Місцезнаходження ТОВ "Вербена-Н" відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію: 69035 Запорізька область, вул. 40 років Радянській Україні, буд. 45. літ. А.

Фактичне місцезнаходження ТОВ "Вербена-Н" згідно інформаційної бази даних АІС «Податковий Блок»: 01014, м. Київ, вул. Бастіонна буд. 15 кв. 6. Таким чином, фактичне місцезнаходження ТОВ «Вербена-Н» не встановлено. '

Згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, поданого до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві загальна чисельність працюючих на ТОВ "Вербена-Н" складає - 1 особа.

За результатами звірки ТОВ "Вербена-Н" не підтверджено задекларовані податкові зобов'язання з ПДВ за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 року, а також не підтверджено задекларований податковий кредит з ПДВ за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 року.

Станом на 28.11.2014р. ТОВ «ВЕРБЕНА-Н» має стан платника « 11»- припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті), свідоцтво платника ПДВ анульовано 04.04.2014р.

До Броварської ОДПІ Київської області надійшла інформація про відкриття кримінального провадження № 0000051, правова кваліфікація (КК України 2001) ст. 205 ч.2, фабула (невстановлені особи, діючі на території м. Києва у період 2012- 2013рр. з метою прикриття незаконної діяльності, створили та придбали юридичні особи ТОВ «СІБОЛ», та ТОВ «ВЕРБЕНА-Н» ).

Таким чином перевіркою виявлено взаємовідносини позивача із суб'єктами господарювання, які припинили діяльність або договори, первинні чи інші документи яких визнано мають ознаки фіктивності, тощо.

Реальність здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Сібол», ТОВ «Вербена-Н» , позивачем суду не доведена.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

В силу положень пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу

Платники податку на прибуток підприємств, об'єкта, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначаються розділом ІІІ Податкового кодексу України.

В силу статті 149 Податкового кодексу України податковою базою для цілей оподаткування податком на прибуток визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, перевіркою виявлено порушення позивачем встановленого порядку ведення результатів підприємницької діяльності, а саме заниження суми загального оподатковуваного доходу па 38450,00грн. (23750,00 +14700.00) за 2013р., розбіжність в. сумі 38450грн. виникла за рахунок безпідставного включення платником сум витрат, які не відносяться до виробничих та не підтверджені первинними документами, по ТОВ «Вербена-Н» та ТОВ «Сібол», чим порушено п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від з змінами та доповненнями.

За результатами перевірки на підставі п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України від, визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2013р. в сумі 5767,50грн. (38450,00 х 15% = 5767,50грн.).

Щодо заниження позивачем податку на додану вартість, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, за рахунок операцій з ТОВ «Сібол» та ТОВ «Вербена-Н» позивачем сформовано податковий кредит.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно якої право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/ послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України на час вчинення спірних операцій та видачі податкової накладної).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Проведеною перевіркою відображеного показника в Деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2012року по 31.12.2013 року встановлено. що ФОП ОСОБА_1 задекларовано податковий кредит по податку на додану вартість у сумі 1147399.00 грн. та встановлено завищення сум податкового кредиту задекларованого ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 2940,00 грн.. у тому числі за грудень 2013р. на 2940,00 грн.

Оскільки реальність здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Сібол», ТОВ «Вербена-Н» , позивачем суду не доведена, отже порушення п. 198.4 ст. 198 Податкового Кодексу України позивачем не спростовано.

Щодо нарахування, утримання, повноти та своєчасності перерахування до бюджету єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначено наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 р. № 455 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 р. за №1622/24154.

Відповідно до розділу ІII Інструкції базою для нарахування єдиного внеску є суми: нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці»; винагород фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; грошового забезпечення, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності; допомоги або компенсації відповідно до законодавства.

Фізичні особи-підприємці, що застосовують загальну систему оподаткування та особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю (науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність) та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, сплачують єдиний внесок у розмірі 34,7 % із суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, шо підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та суми доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ст.177 Податкового кодексу України, оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу .

За результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки фінансово - господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р. в частині правильності визначення витрат за 2013р. встановлено їх завищення на суму 38450, 00грн. що призвело до заниження оподатковуваного доходу (прибутку) за 2013р. на суму 38450.00грн.

Згідно з вимогами п.11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 Закону № 2464 бази нарахування єдиного внеску, тобто, сплачують єдиний внесок у розмірі 34,7 % із суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Таким чином, керуючись вимогами п. 1 ст. 1. п. 4. 5 ст. 4. п. 2, 3 ст. 7. п. 11 ст. 8. ст. 9 Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року N 2464-V1 із змінами та доповненнями, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена постановою правління ПФУ від 27.09.2010 року із змінами та доповненнями, податковим органом було правомірно визначено податкові зобов'язання з сплати єдиного соціального внеску за результатами планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 в суму 13342,15грн. за 2013 рік.

При розгляді даної справи суд враховує, що відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх рішень та дій не звільняє позивача від обов`язку доказування власних тверджень чи заперечень.

Відносно порушень встановлених в ході перевірки, суд зазначає про таке.

Як було наведено вище, податковим органом в ході проведення перевірки позивача встановлено ряд порушень податкового законодавства. Дані порушення стосувались правильності визначення оподатковуваного доходу, відображеного в деклараціях про доходи, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки.

Відповідачем виявлено заниження суми загального оподаткованого доходу на 38450 грн. за 2013 рік , в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2013 рік - 5767, 50 грн.

Також, перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за грудень 2013 року встановлено його заниження всього на суму 2940 грн. з підстав наведених в Акті перевірки.

Крім того, в Акті перевірки також встановлено порушення позивачем п. 1 ст. 1. п. 4. 5 ст. 4. п. 2, 3 ст. 7. п. 11 ст. 8. ст. 9 Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, позивач в ході судового розгляду на спростування висновків, викладених відповідачем в Акті перевірки не надав суду будь-яких доказів на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог.

Таким чином, як позивач вів облік доходів та витрат і якими первинними бухгалтерськими документами це підтверджується ОСОБА_1 суду не пояснив і таких документів суду не надав.

У свою чергу, надані позивачем суду вибірково податкові накладні, платіжні доручення, без системного викладення, які саме обставини вони підтверджують, які саме дані та за який період були відображені в бухгалтерському та податковому обліку на підставі цих документів, не спростовують викладених в Акті порушень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 11 грудня 2014 року №, № та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 грудня 2014 року, прийняті податковим органом обґрунтовано та скасуванню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 94 Податкового кодексу України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки відповідач будь-яких витрат щодо залучення свідків та проведенням судових експертиз не поніс, судові витрати на користь відповідача стягненню не підлягають.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру розмір судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827,00 грн.) і не більше 4 розмірів мінімальних заробітних плат (4588,00 грн.), що встановлені законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана до суду. Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Це означає, що розмір судового збору за подання позову майнового характеру має становити 1827,00 грн.

Оскільки за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у сумі 182,70 грн., а за результатами розгляду адміністративної справи суд відмовив у задоволенні позову, решта судового збору - 1644, 30 грн. підлягає стягненню з позивача до Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 грудня 2014 року №, № та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11 грудня 2014 року - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1644(одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 30коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Лиска І.Г.