Справа № 812/3565/13-а
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2015р. м. Київ К/800/38722/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І., Сороки М.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сілай-Інвест» до Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Луганській області, Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Луганській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -
в с т а н о в и л а:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Сілай-Інвест» звернулось до суду з позовом до Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Луганській області, Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Луганській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2013 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Луганській області щодо скасування Висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 27 червня 2012 року №05.03.02-07/64793 щодо об'єкту ТОВ «Сілай-Інвест», що розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Зарічна, 2, викладене у листі від 27 лютого 2013 року №481.

Визнано протиправним рішення Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Луганській області щодо скасування Дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-89 від 05 вересня 2012 року щодо об'єкту ТОВ «Сілай-Інвест», що розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Зарічна, 2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2013 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у справі рішеннями судів, Головне управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Луганській області звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд касаційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю «Сілай-Інвест»

на підставі висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи державного закладу «Луганська обласна санітарно - епідеміологічна станція» №05.03.02-07/64793, терміном дії до 27 червня 2022 року отримано дозвіл Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Луганській області від 05 вересня 2012 року №-89 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, терміном дії до 05 вересня 2017 року.

При цьому Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Луганській області листом від 14 березня 2013 року №948 повідомило позивача про прийняття рішення про анулювання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-89 від 05 вересня 2012 року з посиланням на порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Сілай-Інвест» пункту 7 статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Підставою анулювання вищевказаного дозволу стало рішення Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Луганській області від 27 лютого 2013 року №481 про скасування висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 27 червня 2012 року №05.03.02-07/64793.

Вважаючи рішення Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Луганській області від 27 лютого 2013 року №481 та рішення Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Луганській області щодо скасування Дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-89

від 05 вересня 2012 року протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 7 статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» підставами для анулювання документа дозвільного характеру є, зокрема, встановлення факту надання в заяві та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державне управління в галузі охорони атмосферного повітря відповідно до закону здійснює, зокрема, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів.

Положенням про Міністерство охорони навколишнього природного середовища України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року №1524 визначено, що Міністерство охорони навколишнього природного середовища України (Мінприроди) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 14 пункту 4 вищезазначеного Положення Мінприроди відповідно до покладених на нього завдань встановлює згідно із законодавством ліміти та квоти на спеціальне використання природних ресурсів та розміщення відходів, нормативи допустимих рівнів шкідливого впливу фізичних та біологічних факторів на стан навколишнього природного середовища, видає дозволи на спеціальне використання природних ресурсів, викиди і скиди забруднювальних речовин у навколишнє природне середовище, розміщення відходів, транскордонне переміщення об'єктів рослинного та тваринного світу, а також контролює їх додержання та приймає відповідні рішення щодо зупинення їх дії або анулювання.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09 жовтня 2000 року №247, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 січня 2001 року за № 4/5195 затверджено Тимчасовий порядок проведення державної санітарно-гігієнічної експертизи, пунктом 9 якого зазначено, що висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи визнаються недійсними: у зв'язку із закінченням терміну дії; за результатами повторної державної санітарно-епідеміологічної експертизи об'єкта, призначеної головним державним санітарним лікарем України, що визнає недійсними попередні результати.

Задовольняючи частково позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що при

винесенні оскаржуваних рішень, відповідачі діяли протиправно та всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки скасовуючи висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи

від 27 червня 2012 року №05.03.02-07/64793 не було проведено повторної державної санітарно-епідеміологічної експертизи об'єкта товариства з обмеженою відповідальністю «Сілай-Інвест», що суперечить вимогам Тимчасового порядку проведення державної санітарно-гігієнічної експертизи.

З таким висновком судів погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, оскільки він ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Постановлені у справі рішення судів є законними та обґрунтованими, і підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Луганській області залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сілай-Інвест» до Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Луганській області, Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Луганській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: