Справа № 810/1926/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року м. Київ К/800/39406/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2013

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2013

у справі № 810/1926/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інком Систем"

до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі у Київській області Державної податкової служби

про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2013, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2013, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області Державної податкової служби від 29.03.2013 № .

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної зі сторін, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Інком Систем» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 17.08.2011 по 30.09.2012, за результатами якої складено акт від 25.12.2012 №519/1-22-01-37757153, у висновках якого зафіксовано, зокрема, порушення позивачем вимог: пп.14.1.191 п.14.1 ст. 14, п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 1083927,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем 14.01.2013 прийняті податкові повідомлення-рішення: № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 95 663,75 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 354 908,75 грн.; № , яким завищено суму від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 876 083,00 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб (репатріація) на 182 705,88 грн.

Рішенням ДПС у Київській області від 26.03.2013 №681/10/10-206/86-89 податкове повідомлення від 14.01.2013 №000019220 залишене без змін, скасовано податкові повідомлення-рішення від 14.01.2013 № та № в частині самостійно нарахованих платником зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 1190593,00 грн. та відповідні штрафні санкції.

За результатами процедури адміністративного оскарження, 29.03.2013 відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах на 539910,00 грн., в тому числі 431928,00 грн. - за основним платежем та 107982,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновками судів про задоволення позову, враховуючи наступне.

Згідно з п. 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених згідно зі статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків і зборів (крім ПДВ та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові та вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що 15.09.2011 між позивачем та «Goodway alliance limited» було укладено договір № 11К-712В на постачання товару (рами бокової та балки надресорної для візка), виробництва ООО «Ружовська компанія Тианруй по виробництву запасних частин локомотивів та вагонів» КНР та додаткову угоду № 1 від 21.09.2011.

Позивачем ввезено за вказаним договором товар загальною вартістю 55 358 116, 51 грн. (митна вартість) та сплачено податок на додану вартість у сумі 11 071 624, 00 грн.

Як було вірно встановлено судами попередніх інстанцій, придбаний товар за зовнішньоекономічним контрактом №11К-712В позивач реалізував на митній території України за внутрішньо-українськими договорами поставки на загальну суму 49 938 485,10 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи податковими деклараціями з податку на додану вартість, реєстрами виданих та отриманих накладних, податковими накладними, видатковими накладними, довіреностями на отримання матеріальних цінностей, інвойсами, специфікаціями до інвойсів, договорами, специфікаціями до договорів та додатковими угодами до договорів.

Таким чином, при реалізації на митній територій України різниця між фактурною вартістю та митною вартістю становить 5 419 631,00 грн.

На виконання вищезазначених приписів чинного законодавства, позивачем виписано податкові накладні, розраховані виходячи з перевищення митної вартості над фактичною ціною реалізації на суму 1190591,88 грн.(т.1 а.с. 107, т.2 а.с. 2, 118, 119, т.3 а.с. 38, 104).

Оскільки база оподаткування при умовному донарахуванні позивачем податку на суму різниці між фактурною (інвойсною) та митною вартістю становить 5 419 631,00 і позивачем у повному обсязі сплачено податок на додану вартість за вказаною сумою 1083926,00 грн. (5419631,00 : 5 = 1083926,00), колегія суддів погоджується з висновками судів, що у відповідача були відсутні підстави для збільшення грошового зобов'язання позивача з податку на додану вартість на 431928,00 грн.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки вони не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судами попередніх інстанцій.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись ст. ст. 222-224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль