Справа № 456/4188/14-а
Суддя: Микитчин І. М.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/4188/14-а
Провадження № 2-а/456/21/2015
ПОСТАНОВА

іменем України

16 березня 2015 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Микитчина І. М.

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення Дулібської сільської ради,

ВСТАНОВИВ :

позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області та просить визнати незаконним та скасувати рішення Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області від 08.06.1995 року "Про розгляд заяви жительки с. Дуліби ОСОБА_2".

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що 21 травня 2013 року вона прийняла у спадщину житловий будинок разом із належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вищевказаний житловий будинок її мати ОСОБА_3 збудувала на виділеній їй земельній ділянці. Згідно з рішенням виконавчого комітету Стрийської районної ради від 26.06.1969 року за № 213 для будівництва житлового будинку була виділена та закріплена за ОСОБА_3 земельна ділянка, площею 0,08 га. На дану земельну ділянку Стрийською районною радою депутатів трудящих було видано свідоцтво на забудову садиби, з якого вбачається, що земельна ділянка під забудову площею 0,08 га виділена за рахунок вільного присадибного фонду колгоспу на підставі рішення правління колгоспу № 2 від 08.10.1966 року.

21 лютого 1997 року приймальною комісією було складено Акт прийняття в експлуатацію індивідуального будинку за № 17. В п.2 даного акту вказано, що площа земельної ділянки, яка фактично знаходиться в користуванні ОСОБА_3 складає 800 кв.м.

Отримавши у спадщину житловий будинок № АДРЕСА_1, вона звернулась в Дулібську сільську раду із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,08 га. У надані такого дозволу їй було відмовлено, оскільки згідно запису у погосподарській книзі № 3 за її господарством рахується земельна ділянка площею 0,057 га для обслуговування житлового будинку.

Дулібська сільська рада у своєму листі від 24.04.2014 року за № 104/02.24; повідомила, що згідно записів у погосподарській книзі Дулібської сільської ради за господарством ОСОБА_3 до 1998 року рахується площа 0,07 га. З 1998 року площу земельної ділянки змінено. У графі земля в приватній власності, виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, внесено зміни щодо площі земельної ділянки, яка змінена на 0,057 га. Відмітки щодо причини зміни площі земельної ділянки не вказано. Після отримання вищевказаних відповідей вона отримала у архівному відділі Стрийської районної державної адміністрації рішення виконавчого комітету Дулібської сільської ради від 01.07.1993 року за № 54 "Про розгляд заяв і скарг громадян" та рішення Дулібської сільської ради народних депутатів IV сесії II демократичного скликання від 08.06.1995 року "Про розгляд заяви жителька с.Дуліби ОСОБА_2".

Виконком сільської ради своїм рішенням від 01.07.1993 року за № 54 вирішив затвердити акт від 13.05.1993 року, а заяву ОСОБА_4 про влаштування паралельного заїзду до існуючого через присадиби ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, так як до її будинку є нормативний заїзд, яким вона користується. Сільська рада прийняла рішення від 08.06.1995 року, яким вирішила у зв'язку з відсутністю нормативного заїзду до будинку п.ОСОБА_2 відмінити рішення виконавчого комітету від 01.07.1993 р. за № 54 та задовольнити заяву п.ОСОБА_2 про відкриття прямого проїзду спільного користування, який існував до прийняття рішень виконавчим комітетом Дулібської сільської ради за №№54 і 58 від 01.07.1993 р. Згідно акту від 13.05.1993 року комісія у складі голови виконкому ОСОБА_7, інженера-землевпорядника сільської ради ОСОБА_8, інженера-архітектора відділу архітектури ОСОБА_9 склали даний акт про те, що на місці розглянута заява жительки с.Дуліби ОСОБА_4 відносно влаштування проїзду. На місці та в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було встановлено, що до існуючого житлового будинку ОСОБА_4 був і залишився нормативний заїзд, в користуванні яким їй ніхто із сусідів не створює перешкод. Питання про влаштування проїзду від центральної траси через присадиби ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовільнити в даний час неможливо, так як згідно плану забудови ОСОБА_6 за 1969 рік, вищезгадуваний проїзд не вказаний, а значить і немає підстав для його вилучення. Разом з тим комісія встановила, ще ширина земельної ділянки ОСОБА_6, згідно плану забудови повинна становить 17,5 м, а в натурі є 16 м. На підставі цього комісія та виконком вирішили залишити заяву ОСОБА_4 без задоволення.

Залишається невідомим на підставі яких документів, а також невідомо чим керувалась сільська рада приймаючи рішення від 08.06.1995 року. З оскаржуваного рішення вбачається, що сільська рада вирішила у зв'язку з відсутністю нормативного заїзду до будинку ОСОБА_4 відмінити рішення виконавчого комітету від 01.07.1993 р. за № 54.

Отже, комісія, у яку входили спеціалісти з виходом на місце встановили наявність нормативного заїзду до будинку ОСОБА_4, тому відсутня потреба у заїзді через садиби ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а депутати сільської ради без вивчення даного питання, без виходу на місце, встановили відсутність нормативного заїзду до будинку ОСОБА_4 При цьому у генплані кварталу не значиться через належне їй подвір'я будь-якого проїзду або заїзду загального користування.

Виходячи з вищенаведеного вважає, що Дулібська сільська рада прийняла необгрунтоване, а разом з тим і незаконне рішення від 08.06.1995 року, тим самим порушила права та охоронювані інтереси як її покійної матері, так і на даний час її. Приймаючи оскаржуване рішення сільська рада не врахувала, що так званий проїзд проходить на відстані не більше одного метра від належного їй житлового будинку. Отже, такий проїзд не відповідає державним будівельним нормам.

Стаття 152 ЗК України дає право землекористувачу вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці права не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про наявність оскаржуваного рішення вона дізналась у червні 2014 року, отже вважає, що нею не пропущено шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду, оскільки такий строк обчислюється з дня коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та додатково пояснили, що рішення сільської ради може бути скасоване тільки судовим рішенням чи за протестом прокурора, а отже рішення Дулібської сільської ради народних депутатів IV сесії II демократичного скликання від 08.06.1995 року "Про розгляд заяви жительки с. Дуліби ОСОБА_2" є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки сільська рада сама скасувала свої два попередні рішення. Про судові спори між її покійною матір"ю та ОСОБА_2 стосовно проїзду їй було відомо, однак про існування спірного рішення дізналась в червні 2014 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_11 при вирішенні даного спору покликається на розсуд суду та пояснив, що спірний проїзд був облаштований в 60-х роках за рахунок власних ділянок сусідів. На 1982 рік згідно генплану села Дуліби проїзд передбачено шириною 3,10 метри. Проїздом користується ОСОБА_2 Питання щодо користування спірним проїздом неодноразово розглядалось судами, по них було прийнято рішення залишити проїзд в користуванні ОСОБА_2 Вважає, що сільська рада вправі скасовувати свої рішення якщо є для того правові підстави.

В судовому засіданні представники третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 позовні вимоги не визнали та пояснили, що позов є безпідставним, мотиви його надумані і таким, що не підлягає до задоволення, оскільки позивачка є дочкою покійної ОСОБА_1, яка померла 07 листопада 2012року та її сусідкою по будинковолодінню розташованого в АДРЕСА_1 та є її спадкоємицею на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2013 року. Вона народилася в цьому будинковолодінні і проживала в ньому з матір'ю до часу її смерті. А отже знала про існування багаторічного спору між ОСОБА_2 та її покійною матір'ю щодо користування спільним проїздом від вул. Шевченка до вул. Каспра в с. Дуліби. Тому позивачка пропустила строки визначені ст.ст.99, 100 КАС України, оскаржує рішення сільської ради від 08.06.1995року. За життя, її мати знала про наявність цього рішення, але його не оскаржувала. Ця обставина зазначена у рішенні Стрийського районного суду, Львівської області від 01.08.1996року. Спірний спільний проїзд зазначений в схемі генплану с.Дуліби від 1992р., що оглядався в судовому засіданні по цивільній справі № 2-528/97. В цьому ж засіданні сама ОСОБА_3 ствердила, що даний проїзд існував. Судом перевірялись доводи ОСОБА_3 про те, що спірний проїзд входить в її присадибну ділянку і встановлено, що такі спростовуються генпланом забудови с.Дуліби в якому зазначено спірний проїзд ( ухвала Львівського обласного суду від 12.01.1998р.)

Згідно рішення сесії Дулібської сільської ради Стрийського району від 08.06.1995р. задоволено заяву ОСОБА_4, про відкриття прямого проїзду спільного користування, який існував до прийняття рішень виконкому цієї ради від 01.07.1993р. за №54 і №58. Зазначені рішення виконкому скасовані. Доводи позову ОСОБА_1 спростовуються: рішенням 111 сесії Дулібської сільської ради від 27.12.1994р. "Про розгляд заяв жителів с. Дуліби ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ( батька позивачки)", який самовільно захопив проїзд спільного користування, відгородив його до свого подвір'я і поставив огорожу; рішенням №18 виконавчого комітету Дулібської сільської ради від 26.01.1995р. р. "Про розгляд заяви ОСОБА_2", яким зобов'язано ОСОБА_6 виконати всі роботи вказані у попередньому рішенні; постановою інспектора відділу земельних ресурсів Стрийського району №54 від 03.06.1997р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки та приєднання її до своєї присадиби, використання під город проїзд спільного користування пл.0.0132га; рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 01.08.1996р. (цивільна справа № 440/96) про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_14, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування проїздом у с. Дуліби Стрийського району; ухвалою Львівського обласного суду від 16.09.1996р. про залишення рішення без змін; рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 11.12.1997р. (цивільна справа № 2 - 528/97) про задоволення позову Дулібської сільської ради до ОСОБА_14, до ОСОБА_2, третьої особи, про повернення самовільно захопленої земельної ділянки площею 1,3 ари у с. Дуліби Стрийського району, її позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_14; ухвалою Львівського обласного суду від 12.01.1998р.про уточнення резолютивної частини вищевказаного рішення районного суду; актами судового виконавця від 24.01.1997р. та 06.02.1998р. про виконання ухвалених рішень; схемою сусідніх землеволодінь від 10.11.1997р. де зазначено проїзд загального користування; планом земельної ділянки від 27.04.1982р. та Державним актом на право приватної власності на землю від 12.06.1998р. виданого на ім'я ОСОБА_5 де зазначено проїзд загального користування. Відповідно ч.1 ст.72 КАС України, обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній, або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Дулібської сільської ради народних депутатів IV сесії II демократичного скликання від 08.06.1995 року "Про розгляд заяви жителька с. Дуліби ОСОБА_2" вирішено у зв"язку з відсутністю нормативного заїзду до будинку ОСОБА_2 відмінено рішення виконкому від 01.07.1993 року № 54 і № 58 та вирішено відкрити прямий проїзд спільного користування, який існував до прийняття даних рішень, дозволено ОСОБА_6 прохід на свою присадибну ділянку через подвір"я ОСОБА_2 за її згодою.

Рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 01.08.1996р. (цивільна справа № 440/96) задоволенно позов ОСОБА_2 до ОСОБА_15, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні проїздом у с. Дуліби Стрийського району та зобов"язано ОСОБА_15 та ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні проїздом в с. Дуліби Стрийського району. Ухвалою Львівського обласного суду від 16.09.1996р. про залишення рішення без змін. Рішення вступило в законну силу.

Рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 11.12.1997р. (цивільна справа № 2 - 528/97) за позовом виконкому Дулібської сільської Ради до ОСОБА_3 і третьої особи ОСОБА_2 про самовільне захоплення проїзду і позовм ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, зобов"язано ОСОБА_3 повернути самовільно захоплену ділянку площею 1,3 ари в с. Дуліби Стрийського району, вилучивши і не чинити перешкоди в користуванні даною ділянкою ОСОБА_2 Стягнено з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 400 гривень.

Ухвалою Львівського обласного суду від 12.01.1998р. уточнено резолютивну частину вищевказаного рішення суду , зобов"язано ОСОБА_3 повернути самовільно захоплену земельну ділянку площею 1,3 ари., розташовану в АДРЕСА_1 і не чинити перешкоди в користуванні нею ОСОБА_2

Згідно актів судового виконавця від 24.01.1997р. та 06.02.1998р. вищевказані судові рішення виконані, чим визнано законність рішення Дулібської сільської ради народних депутатів IV сесії II демократичного скликання від 08.06.1995 року "Про розгляд заяви жительки с. Дуліби ОСОБА_2" .

Відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги безпідставні та до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. 9, 70, 71, 86, 99, 159, 160-163,167 КАС України,

ПОСТАНОВИВ :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області від 08.06.1995 року "Про розгляд заяви жительки с. Дуліби ОСОБА_2" - відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя І. М. Микитчин