Справа № 711/12338/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря - Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

17 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Придніпровського районного суду міста Черкаси з адміністративним позовом в якому просила: визнати протиправними дій та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.10.2014.

Постановою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 січня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та встановлено колегією суддів, Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції при виконанні наказу № 18/1589 від 08.07.2011 Господарського суду Черкаської області щодо стягнення ФОП ОСОБА_2 на користь ВАТ «Черкаська ТЕЦ» боргу в сумі 2 535 грн 19 коп., складена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.10.2014, якою накладено арешт на 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру за адресою АДРЕСА_2.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку виконавчого органу та з метою їх відновлення ОСОБА_2 звернулась за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що старший державний виконавець Сніцар Н.П. при винесенні постанови від 27.10.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а тому скарга не підлягає до задоволенню в повному обсязі.

Зазначений висновок суду першої інстанції є вірним, проте, колегія суддів вважає судом помилково визначено підсудність даної справи, з огляду на таке.

Так, відповідно до частини першою ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною першою ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (Закон №606-XIV) передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч. 4 ст. 82 вище вказаного Закону).

Відповідно до частини п'ятої ст. 82 Закону №606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відтак, підсумовуючи викладене судова колегія приходить до переконання, що оскільки виконавче провадження відкрито на підставі наказу Господарського суду Черкаської області, а також, враховуючи, що із позовом до суду звернулась саме ОСОБА_2, а не суб'єкт підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 (учасник виконавчого процесу), розгляд даної справи повинен відбуватись в рамках адміністративного судочинства, а саме окружним адміністративним судом.

Тому, з'ясовуючи, чи підсудна дана справа цьому адміністративному суду, суд першої інстанції повинен був керуватись положеннями ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Слід зауважити, що можливість розгляду такої категорії спорів місцевими загальними судами визначено п. 5 частини першої ст. 18 КАС України, відповідно до якої адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої цієї статті. Відтак, оскільки, виконавче провадження відкрито на підставі наказу Господарського суду Черкаської області, дана категорія справ не відноситься до відомства місцевих загальних як адміністративних судів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що Придніпровський районний суд міста Черкаси, розглянувши дану справу по суті, порушив правила предметної підсудності та справу вирішено неповноважним судом.

Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до п. 4 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, є, зокрема, вирішення справи неповноважним судом та порушення норм процесуального права.

З цих підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нової постанови.

Перевіряючи законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 колегія суддів дійшла висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Конституцією України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст. 6). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

У статті 1 вказаного Закону зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов'язки і права державних виконавців. Згідно з частиною першою вказаної правової норми, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Абзацом 1 частини другої та пунктом 5 частини третьої статті 11 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. У процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право, серед іншого, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно пункту 1 частини першої статті 32 цього Закону до заходів примусового виконання рішень, зокрема, відноситься звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Зі змісту частин 1, 2, 5, 6 статті 52 цього Закону слідує, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Також, згідно положень частин першої та другої ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей; боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Водночас, за приписами ст. частини першої стаття 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

З аналізуючи зазначену правову норму, судова колегія приходить до переконання, що при вчиненні фізичною особою-підприємцем порушень стягнення може бути звернене зацікавленою особою на все майно фізичної особи-підприємця, незалежно від того, чи використовується це майно для здійснення підприємницької діяльності, чи призначене для задоволення особистих та побутових потреб фізичної особи, що здійснює підприємницьку діяльність.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.10.2014, є такою що винесена виконавчим органом у мажах та у спосіб наданих йому повноважень.

Оскільки, судом першої інстанції розглянуто справу неповноважним складом суду, у зв'язку з цим виникає необхідність у частковому задоволені апеляційної скарги та відповідно у скасуванні постанови Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 січня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 січня 2015 року - скасувати як таку, що винесена неповноважним складом суду.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

Л.О. Костюк

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.