Справа № 2а-17076/11/2670
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві про скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернулось до суду міста з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва (надалі - Відповідач/ДПІ у Святошинському районі м. Києва), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 26.07.2011 р., що винесене ДПІ у Святошинському районі м. Києва відносно ФОП ОСОБА_2

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.02.2012 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013 р., у справі №2а-17076/11/2670 у задоволені позовних вимог ФОП ОСОБА_2 було відмовлено в повному обсязі.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.10.2014 р. №К/800/7173/13 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.02.2012 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013 р. було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України були надані вказівки, які необхідно врахувати суду під час нового розгляду даної справи, що положення статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не передбачають відповідальності платника податків за ненадання або неналежне ведення Книги обліку доходів і витрат, а тому ненадання позивачем книги обліку доходів та витрат та/або невнесення до цієї книги відомостей щодо обліку товару не є обставиною, що свідчить про реалізацію платником податку такого не облікованого товару. Таким чином, суду необхідно дослідити та встановити обставини щодо ведення платником податку обліку товарних запасів, які в подальшому були реалізовані в період, що підлягав перевірці, вартість яких була взята контролюючим органом за основу під час визначення суми штрафних санкцій, передбачених ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 26.07.2011 р., що винесене Державною податковою інспекцією у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з помилковим застосуванням норм матеріального та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) зареєстрований 20.06.2000 р. Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією, з 18.12.2006 р. взятий на податковий облік та станом на дату проведення перевірки перебував на обліку в ДПІ у Святошинському районі м. Києва.

Водночас, основним видом діяльності Позивача є роздрібна торгівля продуктами харчування, алкогольними напоями, тютюновими виробами та непродовольчими товарами.

Поряд із цим, у період з 23.03.2011 р. по 05.04.2011 р. на підставі наказу №699 від 25.02.2011 р. та направлення №770/17-40П від 23.03.2011 р., виданих ДПІ у Святошинському районі м. Києва, згідно із п.75.1 ст.75 ПК України Відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р., за результатами якої складений акт №646/17-40/269404817 від 12.04.2011 р. «Про результати планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 (РНПП НОМЕР_1) за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р.» (надалі - Акт перевірки №646).

В зазначеному акті податковим органом викладені наступні виявлені порушення, а саме: п.12 ст.3 Закону №265/95, п.5 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1269 від 26.09.2001 р. (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин/надалі - Порядок №1269), а саме: здійснення ним у період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р. роздрібної торгівлі продовольчими товарами алкогольними та тютюновими виробами, не облікованих у встановленому чинним законодавством України порядку, на загальну суму 9 980 938, 26 грн.

Згідно із зазначеним, на підставі висновків Акту перевірки №646 ДПІ у Святошинському районі м. Києва було винесене рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 27.04.2011 р. (надалі - Рішення №), яким до ФОП ОСОБА_2 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 19 961 876, 52 грн.

Проте, не погоджуючись із вказаним вище Рішенням № податкового органу, 12.05.2011 р. Позивач подав до Державної податкової адміністрації у м. Києві скаргу, яка рішенням №1015/Х/25-214 від 11.07.2011 р. «Про результати розгляду скарги» залишила подану скаргу без задоволення, а оскаржуване Рішення - без змін.

На підставі Акту перевірки №646 ДПІ у Святошинському районі м. Києва прийняла податкове повідомлення-рішення за формою «С» № від 26.07.2011 р., яким до Позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 19 961 876, 52 грн., в той час, як своїм листом №10979/Х/17-425 від 26.07.2011 р. відкликала Рішення №.

В свою чергу, Позивач скористався правом адміністративного оскарження, за результатами якого Державною податковою службою України було прийняте рішення «Про результати розгляду скарги» №351/Х/10-2415 від 27.09.2011 р., яким оскаржуване податкове повідомлення-рішення Відповідача № залишено без змін, а скарга - без задоволення.

Вважаючи, що податковим органом порушені права та інтереси ФОП ОСОБА_2 під час проведення перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, Позивач оскаржив його у судовому порядку.

Суд першої інстанції, з урахуванням вимог ухвали Вищого адміністративного суду України, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки облік товарних запасів підтверджений ФОП ОСОБА_2 належними первинними документами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_2 у період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р. здійснював підприємницьку діяльність, пов'язану з роздрібною торгівлею продуктами харчування, алкогольними напоями, тютюновими виробами та непродовольчими товарами за готівкові кошти з використанням реєстраторів розрахункових операцій за адресою: м. Київ, пр-т Корольова, 10.

Відповідно до ч.6 ст.128 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин/надалі - ГК України) громадянин-підприємець зобов'язаний вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства.

З Акту перевірки №646 судом першої інстанції встановлено, що під час здійснення податковим органом перевірки ФОП ОСОБА_2 було виявлено факт здійснення Позивачем роздрібної торгівлі продовольчими товарами, алкогольними та тютюновими виробами на загальну суму 9 980 938, 26 грн., які не обліковані у встановленому порядку - без ведення обов'язкової Книги та реєстрації її у податковому органі, що також підтверджується наявним в матеріалах справи письмовим пояснення Позивача №3 від 27.03.2011 р., як наслідок, Відповідачем зроблений висновок про те, що ФОП ОСОБА_2 у період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р., здійснюючи діяльність на загальній системі оподаткування, за готівкові грошові кошти, порушив вимоги п.12 ст.3 Закону №265/95 та п.5 Порядку №1269.

Податковим органом були застосовані до Позивача штрафні санкції, передбачені ст.20 Закону №265/95, в якій зазначено, що до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст.1 Закону №265/95 реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

В той же час, наказом Державної податкової адміністрації України №490 від 16.10.2003 р. «Про затвердження форми обліку доходів і витрат платника податку з доходів фізичних осіб та Порядку ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу» (що діяв на момент виникнення правовідносин/надалі - Наказ №490) було затверджено Книгу обліку доходів і витрат (надалі - Книга) для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу та Порядок ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, в п.1 якого зазначено, що платники податку, які відповідно до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» зобов'язані подавати декларацію або мають право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, ведуть облік доходів і витрат у Книзі обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу згідно з формою, наведеною в додатку до даного наказу.

Відповідно до вимог пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону облік товарних запасів фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Натомість фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону № 265/95-ВР були зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.06.2013 р. у справі №21-147а13, у постанові від 25.02.2014 р. у справі №21-19а14.

Згідно з частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Також, відповідно до п.1 Порядку №1269 Книга ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством.

Прошнурована і пронумерована книга реєструється в органі державної податкової служби за місцем державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності. Книга реєструється безоплатно протягом двох робочих днів з дати подання зазначених документів. На титульному аркуші книги зазначаються загальна кількість сторінок, відомості про орган реєстрації, дата реєстрації та номер запису в журналі обліку зареєстрованих книг. Ці відомості засвідчуються підписом посадової особи, яка провела реєстрацію, та скріплюються печаткою органу реєстрації. Журнал обліку зареєстрованих книг ведеться органом реєстрації (п.2 Порядку №1269).

При цьому, згідно із п.5 та п.6 Порядку №1269 суб'єктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день.

З огляду на викладене можна зробити висновок, що на час виникнення спірних відносин законодавством не конкретизовано порядку обліку товарних запасів саме за місцем їх реалізації.

Суд першої інстанції правомірно зазначає, що зазначена вище форма Книги встановлена додатком №10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України №12 від 21.04.1993 р., яка не передбачає ведення обліку товарних запасів, тому відсутність записів про придбання товарів (оприбуткування продукції) у Книзі, у зв'язку з її відсутністю, не можна вважати порушенням.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.12.2013 р. у справі №21-412а13.

Водночас, з Акту перевірки №646 судом першої інстанції встановлено, що Відповідач обґрунтовував свій висновок щодо здійснення Позивачем реалізації продукції, не облікованої у встановленому чинним законодавством України порядку, як неведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації за відсутністю записів про кількість, найменування та ціну реалізації товару у Книзі форми №10.

Тобто, відповідач зазначаючи, що позивачем не було обліковано товарні запаси посилається лише на невнесення до книги обліку доходів та витрат товару, при цьому відповідачем не були досліджені інші первинні документи, на які посилається позивач як на докази, що, підтверджують факт обліку товарних запасів, які були ним реалізовані.

Так, з матеріалів справи вбачається, що весь товар, який був проданий через магазин ТД «Гоша», належним чином облікований. Це підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними.

Облік товарів, хронологія його здійснення та відображення в бухгалтерському та податковому обліку підтверджується додатком № 5 до декларації з податку на додану вартість за відповідний місяць (доступ до яких має Відповідач),

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано зазначає, що відповідно до доводів Відповідача, під час здійснення перевірки ФОП ОСОБА_2 факт реалізації продукції податковим органом був встановлений Z-звітами, які наявні в матеріалах справи. При цьому, як і під час перевірки, так і під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій справи Позивачем були також надані оригінали податкових накладних за перевіряємий період.

Таким чином, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки облік товарних запасів підтверджений ФОП ОСОБА_2 належними первинними документами, то у Відповідача були відсутні правові підстави для застосовувати до Позивача штрафні (фінансові) санкції за порушення порядку обліку товарних запасів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, недоведена правомірність та обґрунтованість прийнятих ними оскаржуваних рішень з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та вірно застосував законодавство, що регулює ці правовідносини, та позовні вимоги законні обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

При цьому апеляційні скарги не містять посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявниками в апеляційних скаргах були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційних скаргах процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційні скарги залишаються без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 16 березня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Горбань Н.І.