Справа № 2а/1670/1065/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2015р. м. Київ К/9991/67128/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2011

у справі № 2а-1670/1065/11

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Полтавське хлібоприймальне підприємство»

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві,

треті особи:

1. Управління Державного казначейства в Полтавському районі Полтавській області;

2. Управління Державного казначейства України Зінківського району Полтавської області;

3. Управління Державного казначейства в Диканському районі Полтавської області

про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2011, позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії ДПІ у м. Полтаві щодо видання першої податкової вимоги від 24.11.2010 № 1/2077 про стягнення з ВАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство» позички в сумі 111159,11 грн.

ДПІ у м. Полтаві подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права: п. 1 ч. 2 ст. 30, ст. 17 Бюджетного кодексу України, ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 № 2154-VI, ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, ч. 4 ст. 7, ст.ст. 11, 69, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за оспорюванню податковою вимогою від 24.11.2010 № 1/2077 позивачу визначено податковий борг перед державним бюджетом за бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про фінансову допомогу на проведення комплексу робіт в осінньо-зимовий період 1997/98 року» від 11.09.1997 № 1003, в сумі 111159,11 грн. Вказаною вимогою визначено, що з 31.10.1999 на активи позивача розповсюджується право податкової застави.

Правовою підставою прийняття спірної податкової вимоги від 24.11.2010 № 1/2077 відповідач визначив ст.ст. 6, 8, 10, 11, 16, 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ (далі - Закон № 2181-ІІІ), а фактичною підставою слугувало отримання подання Управління Державного казначейства в Полтавському районі Полтавській області від 01.11.2010 №1, подання Управління Державного казначейства України Зінківського району Полтавської області від 01.11.2010 № 62 та подання Управління Державного казначейства в Диканському районі Полтавської області від 09.11.2010 №833/02-16 щодо наявності у позивача заборгованості перед Державним бюджетом України в сумі 111159,11 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності податковим органом наявності договірних зобов'язань позивача перед Державним бюджетом України.

Суд касаційної інстанції вважає за правильне погодитися з висновком судів про необхідність задоволення позову в частині визнання неправомірними дій щодо видання спірної податкової вимоги, але при цьому виходить з таких мотивів.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» у 2010 році органи державної податкової служби України визначено органами стягнення заборгованості суб'єктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі (кошти від повернення якої надходять за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2801380, 2801400, 2801410, 2801440, 3511530, 3511550, 3511560, 3511630, 3511660), а також заборгованості з відсотків за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою, та з плати за надання гарантій та позик, отриманих за рахунок коштів, залучених державою та/або під державні гарантії. При цьому така заборгованість вважається податковим боргом і стягується відповідно до Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Таким чином, закон про державний бюджет на 2010 рік визначає зазначену заборгованість як податковий борг і передбачає її стягнення відповідно до Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

У відповідності до п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Відповідно до п.п. 5.4.1. п. 5.4. ст. 5 Закону № 2181-ІІІ сумою податкового боргу визнається узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею.

Згідно з п.п. 6.2.1. п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Якщо контролюючий орган, що провів процедуру узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків, не є податковим органом, такий контролюючий орган надсилає відповідному податковому органу подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого податковий орган надсилає податкові вимоги.

Таким чином, заборгованість за фінансовою допомогою не є боргом у розумінні п. 1.3 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ, процедура стягнення якого передбачає надсилання податковим органом податкових вимог відповідно до п.п. 6.2.1. п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181-ІІІ, проте є податковим боргом в силу ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», стягнення якого здійснюється органами державної податкової служби України.

Відповідно до п.п. 20.1.18. п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) органи державної податкової служби мали право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Таким чином, органи державної податкової служби, отримавши відповідне подання управління державного казначейства щодо наявності у підприємства заборгованості перед державним бюджетом, мали право на звернення до суду про стягнення такої заборгованості без виставлення податкових вимог.

З огляду на зазначене, оспорювана податкова вимога є протиправною.

Зважаючи на викладене, а також на те, що незастосування судами наведених вище норм матеріального права не призвело до неправильного вирішення справи, суд касаційної інстанції вважає за правильне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою про перегляд даної ухвали, поданою через Вищий адміністративний суд України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В.Ланченко

Ю.І. Цвіркуна