Справа № 816/372/15-а
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/372/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Носенка М.В.,

представника позивача - Павлюк І.О.,

представника відповідача - Решетнік М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія" до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укролія" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 29 січня 2015 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог позовних вимог посилався на те, що відповідачем було безпідставно зроблено висновки про порушення товариством податкового законодавства та винесено спірні податкові повідомлення-рішення, оскільки господарські операції між товариством та ТОВ "Маркет-промсервіс" підтверджуються належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку на підставі яких було сформовано податковий кредит та валові витрати.

Стверджував, що порушення допущені іншим платником податку не можуть автоматично слугувати твердженням про порушення ТОВ "УКРОЛІЯ" вимог податкового законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У наданих до суду письмових запереченнях просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що за результатами проведеної перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 ПК України в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 2 403,00 грн. та занижено суми від'ємного значення ДПВ в розмірі 3 302,00 грн. в частині не підтвердження господарських відносин між ТОВ "УКРОЛІЯ" та ТОВ "Маркет-промсервіс".

Стверджував, що згідно інформації АІС "Автомобіль" наданої ДАІ МВС України встановлено, що в товарно-транспортних накладних автоперевізником вказано ТОВ "Маркет-промсервіс", однак транспортний засіб яким здійснювалось перевезення ТМЦ не зареєстрований за вказаним товариством.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ТОВ "Укролія" у встановленому законом порядку зареєстроване як юридична особа, /а.с. 68-74/.

Відповідач перебуває на обліку в якості платника податків в Полтавській ОДПІ з 25 червня 2001 року та зареєстрований платником податку на додану вартість з 10 липня 2001 року

Полтавською ОДПІ проведено документальну позапланову перевірку ТОВ "Укролія" з питань правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за жовтень 2014 року .

За результатами перевірки складено акт від 16 січня 2015 року №8/15/31577685 (надалі - Акт перевірки), в якому зафіксовано порушення ТОВ "Укролія" вимог 198.6 статті 198, пункту 200.4 статті 201 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на розрахунковий рахунок платника у банку за жовтень 2014 року в сумі 3 302,00 грн. в частині не підтвердження суми господарських відносин між ТОВ "КРАОЛІЯ" та ТОВ "Маркет-промсервіс".

На підставі зазначених висновків Акта перевірки Полтавською ОДПІ 29 січня 2015 року сформовано податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого на розрахунковий рахунок платника у банку) з податку на додану вартість в розмірі 2 403,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 202,00 грн. та № яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 3 302,00 грн.

Не погодившись з даним повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи наведені доводи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Спірні відносини сторін стосуються права платника ПДВ на податковий кредит.

Так, згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Водночас, як визначено пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з ПДВ є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Судом встановлено, що спірні відносини між позивачем та його контрагентом стосувалися придбання послуг.

До матеріалів справи залучено копію договору транспортного експедирування від 16 вересня 2013 року №5236 /а.с. 42-45/, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРОЛІЯ" (клієнт) доручає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркет-промсервіс" (експедитор) приймає на себе обов'язки від свого імені та за рахунок клієнта здійснювати транспортно-експедиційне обслуговування вантажів автомобільним транспортом по території України.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця /пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України/.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту /абзац 1 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України/.

На підтвердження факту отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет-промсервіс" зазначених вище послуг позивач надав копії податкових накладних від 19 вересня 2014 року №58, від 30 вересня 2014 року № 144, від 22 жовтня 2014 року №92, 28 жовтня 2014 року №123 на загальну суму 34 230,60 грн. (в т.ч. ПДВ - 5 705,10 грн.).

На підставі вказаних податкових накладних позивачем віднесено до складу податкового кредиту звітного (податкового) періоду суму ПДВ в розмірі 5 705,10 грн., що відображено у податкових деклараціях з ПДВ за вересень - жовтень 2014 року та додатках до податкової декларації №5 "Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" /а.с.14-41/.

Дослідивши в судовому засіданні згадані вище копії податкових накладних, судом встановлено, що їх оформлено у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що зауваження відповідача щодо змісту та форми податкових накладних в Акті перевірки та письмових запереченнях проти позову відсутні.

Також, Полтавською ОДПІ не спростовано того, що на момент складення зазначених податкових накладних контрагент позивача мав статус платника податку на додану вартість та був зареєстрований як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Отже, наведені податкові накладні підтверджують факт придбання позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет-промсервіс" у вересні - жовтні 2014 року послуг вартістю 34 230,60 грн. (в т.ч. ПДВ - 5 705,10 грн.), є підставою для віднесення спірної суми ПДВ до складу податкового кредиту та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймається судом як належний доказ у справі.

За змістом пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За змістом частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже, при дослідженні факту здійснення господарської операції мають досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. При цьому, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Разом з цим, перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, що впливають на її реальний зміст. Зокрема, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції.

Отже, сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Позивачем до матеріалів справи надано копії актів здачі - приймання робіт (наданих послуг) №ОУ-300910 /а.с. 49/, №ОУ-281001 /а.с.52/, №ОУ-170901 /а.с. 55/ що складені та підписані договірними сторонами. Зазначені акти містять відомості про зміст та обсяг наданих послуг, їх вартість.

Дослідивши в судовому засіданні копії вказаних актів здачі - прийняття виконаних робіт (наданих послуг), судом встановлено, що їх оформлено у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704. А відтак, дані акти є первинними документами бухгалтерського обліку в розумінні частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належні докази у справі.

На підтвердження надання послуг транспортного експедирування позивачем до матеріалів справи долучено товарно-транспортні накладні від 17 вересня 2014 року № 000007401, від 29 вересня 2014 року №000008307, від 27 жовтня 2014 року № 000009998.

Дослідивши в судовому засіданні копії вказаних товарно-транспортних накладних, судом встановлено, що їх оформлено у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 та Наказу Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні". А відтак, дані товарно-транспортні накладні є первинними документами бухгалтерського обліку в розумінні частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належні докази у справі.

Посилання відповідача про те, що згідно вказаних товарно-транспортних накладних ТОВ "Маркет-промсервіс" здійснювало перевезення ТМЦ транспортними засобами не зареєстрованими за вказаним підприємством, судом оцінюються критично, оскільки, в ході розгляду справи встановлено, що під час проведення перевірки позивача як і під час проведення перевірки ТОВ "Маркет-промсервіс" податковими органами не досліджувалось питання укладання договору оренди транспортного засобу між вказаним товариством та гр. ОСОБА_3, який згідно АІС "Автомобіль" ДАІ МВС України є власником транспортного засобу яким здійснювалась перевезення ТМЦ.

На підтвердження здійснення оплати за отриманні послуги позивачем до матеріалів справи долучено копії платіжних доручень від 10 листопада 2014 року № 8684, від 11 листопада 2014 року № 8756, від 03 жовтня 2014 року № 7559 та від 13 жовтня 2014 року № 7853 /а.с. 62-63/.

Посилання контролюючого органу на відомості, викладені в акті Індустріальної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 08.12.2014 №4218/20-36-22-03-07/39279621, не приймаються судом в якості достатніх обґрунтувань правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень, оскільки отримання податковим органом акту перевірки контрагента позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з контрагентами за вересень 2014 року, яким не підтверджено здійснення реальності господарських операцій з вірогідними контрагентами-покупцями, не звільняє податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, адже акт перевірки контрагента не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Суд акцентує увагу на тому, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов'язань або зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Так само, наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Враховуючи наведене вище в своїй сукупності, висновок податкової інспекції про порушення позивачем вимог статей 198, 201 Податкового кодексу України здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства та фактичних обставин справи.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є необґрунтованими, тобто винесені без врахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішень, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що спірні податкові повідомлення-рішення є правовими актами індивідуальної дії, які відповідно до повноважень суду, встановлених частиною другою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається судом протиправними і скасовується, суд вважає за необхідне згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 29 січня 2015 року № та № та визнати їх протиправними та скасувати.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

При розподілі судових витрат, відповідно до положень частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", суд виходить з приписів пункту 21 частини першої статті 5 вказаного Закону, згідно з яким відповідача звільнено від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 29.01.2015 № та № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія" () витрати зі сплати судового збору в сумі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 (сімдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 10 березня 2015 року.

Суддя С.С. Бойко