Справа № 2а-4926/10/1170
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2015 рокусправа № 2а-4926/10/1170

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юхименка О.В.
суддів: Мельника В.В. Нагорної Л.М.
за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції
апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби

Кіровоградського районного управління юстиції

Головного управління юстиції у Кіровоградській області,

апеляційну скаргу Головного управління

Державної казначейської служби України

у Кіровоградській області,

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду

від 25 червня 2014 року

у справі № 2а-4926/10/1170

за позовом ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1 ;
до відповідача Відділу Державної виконавчої служби

Кіровоградського районного управління юстиції

Головного управління юстиції у Кіровоградській області,

вул. Кільцева, 3-А, м. Кіровоград, 25014;
до відповідача Відділу Державної виконавчої служби

Васильківського міськрайонного управління юстиції

Головного управління юстиції у Київській області,

вул. Луначарського, 5, м. Васильків, 08600;
до відповідача Головного управління

Державної казначейської служби України

у Кіровоградській області,

пр. Винниченка, 1-А, м. Кіровоград, 25022;
за участю Прокурора міста Кіровограда,

вул. Медвєдєва, 11, м. Кіровоград, 25006;
про визнання протиправними дій та стягнення шкоди, -

встановив: ОСОБА_1 , за участю Прокурора міста Кіровограда, подав позов до Відділу Державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Кіровоградській області, до Відділу Державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області, та до Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області про
встановлення бездіяльності органів примусового виконання рішень в невиконанні судового рішення з 30 січня 2003 року; порушення права заявника на реалізацію судового рішення, гарантованого статтями 124, 129 Конституції України, статтями 7, 11, 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV; (статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод);

стягнення за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з органів Державної казначейської служби України збитків, заподіяних органами примусового виконання у бездіяльних процедурах ілюзорного виконання рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2002 року в період з 2003 по 2014 рік

у розмірі 1.632,86 грн. від знецінення, пов`язаного з інфляцією вчасно не стягнутої суми;

у розмірі 50,00 грн., пов`язаних з отриманням банківської інформації;

моральної шкоди у розмірі 50.000,00 грн.

Кіровоградський окружний адміністративний суд (суддя Черниш О.А.) своєю постановою від 25 червня 2014 року позов задовольнив частково.

Визнав протиправними дії органів примусового виконання рішень щодо порушення строку здійснення виконавчого провадження за виконавчими листами, виданими у цивільній справі № 2-1254/2002.

Стягнув з Державного бюджету України на користь Позивача 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Присудив ОСОБА_1 з Державного бюджету України судові витрати у виді витрат на правову допомогу в розмірі 375,00 грн.

В решті позовних вимог відмовив.

Постанова суду мотивована тим, що дії органів примусового виконання рішень призвели до зволікання з виконанням судового рішення та порушення прав Позивача.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим актом, у поданій апеляційній скарзі відділ Державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Кіровоградській області, Відповідач, вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що здійснити перевірку виконавчих дій не є можливим у зв`язку із знищенням виконавчих проваджень. Відповідно до копій книг виконавчих документів, строки, визначені статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, відділ Державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Кіровоградській області не порушував.

Крім того, оригінал виконавчого листа знаходиться у ОСОБА_1 та з 2006 року по теперішній час до примусового виконання не пред`являвся.

Просить постанову окружного адміністративного суду скасувати та ухвалити нове рішення. У позові відмовити.

В свою чергу, не погоджуючись з прийнятим у справі судовим актом, у поданій апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області, Відповідач, вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може мати суто умовний вираз. В той же час, ані у позові, ані в судовому рішенні в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди, окрім заяви про її заподіяння, не зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань виходив Позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, безспірне відшкодування коштів з державного бюджету здійснюється виключно Державною казначейською службою України.

Просить постанову окружного адміністративного суду скасувати та ухвалити нове рішення. У позові відмовити.

Прокурор підтримав доводи заявників апеляційної скарги.

ОСОБА_1 , Позивач, та Відділ Державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області, Відповідач, процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні не скористались.

Про дату, час та місце судового розгляду, з огляду на приписи частини одинадцятої статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України, ОСОБА_1 був повідомлений належним чином.

Судовий розгляд адміністративної справи здійснювався з повним фіксуванням судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обставини справи: Кіровоградський районний суд Кіровоградської області своїм рішенням від 25 грудня 2002 року в цивільній справі № 2-1254/2002 стягнув з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за речове майно в сумі 1.290,90 грн.

Виконавчий лист, виданий 26 грудня 2002 року на виконання вказаного судового рішення, пред`явлений до примусового виконання ВДВС Кіровоградського районного управління юстиції.

Ухвалою Кіровоградського районного суду від 14 листопада 2005 року, за заявою державного виконавця ВДВС Кіровоградського районного управління юстиції замінено боржника у виконавчому провадженні - військову частину НОМЕР_1 - на його правонаступника військову частину НОМЕР_2 (м. Васильків Київської області).

Виконавчий лист, виданий 21 листопада 2005 року на виконання вказаного судового рішення, пред`явлений до примусового виконання до іншого органу державної виконавчої служби ДВС у Васильківському районі.

Постановою Головного державного виконавця ДВС у місті Васильків та Васильківському районі від 29 грудня 2006 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту другого статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Як встановлено судом першої інстанції, стосовно чого спір між сторонами відсутній, оригінал виконавчого листа № 2-1254, виданий 21 листопада 2005 року, знаходиться у ОСОБА_1 та надавався ним для огляду у судовому засіданні.

В грудні 2010 року ОСОБА_1 подав позов про встановлення бездіяльності органів примусового виконання рішень в невиконанні судового рішення з 30 січня 2003 року; та про стягнення за рахунок Державного бюджету України збитків та моральної шкоди.

Кіровоградський окружний адміністративний суд, про що зазначено вище, визнав протиправними дії органів примусового виконання рішень щодо порушення строку здійснення виконавчого провадження, та стягнув з Державного бюджету України на користь Позивача 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

При цьому, Рішенням від 20 червня 2013 року у справі «Писарський та інші проти України» Європейський суд з прав людини констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників, порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективних засобів юридичного захисту, за допомогою яких вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням, та зважив розумним і справедливим присудити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику, зазначеному в Додатку 2 в якості відшкодування будь-якої матеріальної і моральної шкоди, а також компенсації судових витрат.

Відповідно до довідки відділення № 1099 Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» № 9515 від 18 квітня 2014 року, на картковий рахунок ОСОБА_1 03 квітня 2014 року перераховано 1.290,90 грн.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесені оскарженої постанови, виходить з наступного.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що очевидна бездіяльність органів примусового виконання рішень призвели до зволікання з виконанням судового рішення та порушення прав Позивача.

В силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади <…>

Під захистом прав суб`єктів звернення до суду розуміється сукупність взаємозалежних правових засобів, способів і форм, за допомогою яких при необхідності забезпечується захист законних прав суб`єктів при їх порушенні. Тобто, це передбачена законодавством можливість застосовувати уповноваженими державними органами дозволені або санкціоновані законом юридичні засоби примусового впливу для відновлення порушеного права, та/або компенсацію збитків, що понесені у зв`язку з порушенням права.

Визначаючи обов`язковість судових рішень, слід звернути увагу, що законодавець встановлює не тільки заходи процесуального примусу забезпечення судочинства, а й юридичну відповідальність за невиконання чи недобросовісне виконання судових рішень, тим самим забезпечує державний примус щодо охорони суспільних відносин у публічній сфері.

Кіровоградський окружний адміністративний суд, про що зазначено вище, визнав протиправними дії органів примусового виконання рішень щодо порушення строку здійснення виконавчого провадження, та стягнув з Державного бюджету України на користь Позивача 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Однак, Державний виконавець, з огляду на приписи Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року202/98-ВР, є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України.

Згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року N 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду.

Тобто, посадові особи державної виконавчої служби є складовою державного устрою.

Рішенням від 20 червня 2013 року у справі «Писарський та інші проти України» Європейський суд з прав людини постановив державі-відповідачу протягом трьох місяців виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсації судових та інших витрат.

Рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідальність за невиконання рішення суду визначена Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV.

Отже, остаточним рішенням Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; та визначена справедлива сатисфакція у справі проти України; досягнута мета судового захисту із заявлених підстав, та виплата Стягувачеві відшкодування.

Відповідно, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Кіровоградського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Кіровоградській області та апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 червня 2014 року у справі № 2а-4926/10/1170 скасувати та прийняти нову постанову.

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку та у строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: О.В. Юхименко

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Л.М. Нагорна