Справа № 276/1639/14-а
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Мельник М.Л.
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"18" березня 2015 р. Справа № 276/1639/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Франовської К.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира на постанову Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від "23" грудня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира про визнання дій протиправними та стягнення невиплаченої доплати до заробітної плати ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира щодо виплати ОСОБА_3 в неповному обсязі коштів, передбачених ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_3 доплату до заробітної плати, як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01.05.2014 року по 03.08.2014 року, з урахуванням фактично виплачених коштів за вказаний період.

В частині стягнення коштів за період з 03.08.2014 року по 31.10.2014 року відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погоджуючись з судовим рішенням, управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира подало апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши справу в порядку письмового провадження в межах, визначених ст.195 КАС України колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з такого.

Встановлено, що позивач проживає працює на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення.

Позивачу виплачувалась доплата як особі, що працює у зоні гарантованого добровільного відселення, сума якої, на думку позивача, є значно нижчою, ніж це передбачено ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв"язку з чим він звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме: зобов"язав відповідача провести донарахування та виплатити позивачу кошти, передбачені ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 1.05.2014 року по 03.08. 2014 року, не мотивуючи при цьому свого рішення.

Оцінюючи таку правову позицію суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов"язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума допомоги згідно зі ст. 39 Закону, відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

Розмір мінімальної заробітної плати протягом визначеного судом строку постійно змінювався в сторону збільшення.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню за визначений позивачем період, застосуванню підлягають саме статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому позивач, відповідно до ст.39 Закону, як працюючий у зоні гарантованого добровільного відселення, має право отримувати доплату до заробітної плати у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

В той же час колегія суддів приходить до висновку , що суд першої інстанції передчасно зобов"язав відповідача вчинити дії по нарахуванню та виплаті доплати до заробітної плати передбачені ст.39 Закону №796, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4,5,6 " Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов"язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №936 від 20.09.2005 (із змінами і доповненнями від 5 березня 2008 року дійсних на час виникнення спірних правідносин), доплата особам за роботу (службу) на території зон радіоактивного забруднення відповідно до статей 39,40Закону, проводиться за місцем основної роботи громадянина підприємствами, установами, організаціями відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінпраці. До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов"язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів та реєстр отримувачів компенсаційних виплат, де зазначаються крім іншого відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги.

Таким чином, обов"язок проводити нарахування для працюючих громадян доплат, передбачених ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відноситься до відання підприємств, установ та організацій де працює особа, а отже відповідач по справі щодо донарахування відповідних доплат є не належним, так як управління праці і соціального захисту населення, яке відповідно до п.2 вказаного Порядку є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, проводить відповідні видатки лише на підставі розрахунків поданих підприємствами, а не здійснює таке нарахування самостійно.

Доказів про те , що відповідачу були подані підприємством необхідні донарахування і відповідач відмовився провести видатки на підставі проведених підприємством відповідно до ст.39 Закону №796 розрахунків доплати до заробітної плати суду не надано, а тому покладення на нього зобов"язання провести виплату доплати до заробітної плати позивача у розмірах визначених ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є передчасним.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира задовольнити.

Постанову Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від "23" грудня 2014 р. скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволені позову до Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: І.Ф.Бондарчук

К.С. Франовська

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира пл. Польова,8,м.Житомир,10009

4-третій особі: - ,