Справа № 540/26/15-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 р.Справа № 540/26/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України в Машівському районі Полтавської області на постанову Машівського районного суду Полтавської області від 12.02.2015р. по справі №540/26/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного Фонду України в Машівському районі Полтавської області

про зобов'язання призначити пенсію у зв'язку з втратою годувальника,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Машівському районі Полтавської області, в якому просила:

- визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за померлого чоловіка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області від 18.07.2014 року про відмову у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за померлого чоловіка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- зобов'язати Управління фонду України в Машівському районі Полтавської області здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за померлого чоловіка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 14 липня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач у період з 30.12.2008 року по 25.03.2011 рік перебувала в шлюбі з ОСОБА_3, від шлюбу має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, в зв'язку з чим, позивач 11.07.2014 року звернулася до Управління фонду України в Машівському районі Полтавської області із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на її сина, але рішенням від 18.07.2014 року відповідач відмовив у задоволенні заяви. Підставою для відмови у призначенні пенсії слугували висновки відповідача про відсутність у померлого необхідного для призначення даного виду пенсії страхового стажу - 4 роки, оскільки згідно повідомлення відділу персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж стаж колишнього чоловіка складає лише 3 роки 7 місяців та 26 днів. Позивач не погоджуючись із даною відмовою відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Постановою Машівського районного суду Полтавської області від 12.02.2015 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області № 11 від 18.07.2014 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області призначити пенсію у зв'язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, з 14.07.2013 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Машівського районного суду Полтавської області від 12.02.2015 року.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що згідно ст. ст. 32, 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би йому необхідний для призначення пенсії по 3 групі інвалідності, в даному випадку 4 роки. Відповідно до ст. ст. 27, 40 вказаного Закону, для обчислення пенсії враховується дохід за весь період страхового стажу з 01.07.2000 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. При цьому його обчислення здійснюється органами ПФУ, починаючи з 01.01.2004 на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку згідно ст. 24 цього Закону. Згідно записів у трудовій книжці, померлий дійсно у період з 22.07.2002 року по 10.06.2013 рік проходив службу в Державній КВС (Машівська ВК-9), але згідно повідомлення відділу персоніфікованого обліку інформація протягом 2000-2014 років відсутня, а тому його страховий стаж складає лише 3 роки 7 місяців та 26 днів. Враховуючи наведене, відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії в зв'язку з втратою годувальника.

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу позивача зазначену в позовній заяві (с.Кустолово-Суходілка, Машівський район, Полтавська область, 39433) було направлено копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, інформацію про процесуальні права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі, копію апеляційної скарги та судову повістку. У відповідності до запису співробітників поштового відділення, поштовий конверт було повернуто із зазначенням підстав - адресат не проживає.

У відповідності до ч.11 ст. 35 КАС України визначено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Згідно із ч.2 ст. 49 КАС України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі уповноваженого представника.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що позивач у період з 30.12.2008 року по 25.03.2011 рік перебувала в шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту із відповідними відмітками відділу РАЦС (а.с.4).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.04.2009 року, ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а матір'ю дитини є ОСОБА_1 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 15.07.2013 року (а.с. 9).

11.07.2014 року позивач звернулася до Управління фонду України в Машівському районі Полтавської області із заявою про призначення пенсії згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з втратою годувальника на її сина, проте рішенням від 18.07.2014 року № 11 відповідач відмовив у задоволенні заяви. Підставою для відмови у призначенні пенсії відповідач вказав відсутність у померлого годувальника ОСОБА_3 необхідного для призначення даного виду пенсії страхового стажу, а саме наявний страховий стає складає 3 роки 7 місяців та 26 днів, замість необхідного 4 роки.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Машівською ВК-9 упродовж роботи в цій установі з 2002 року по 2013 роки ОСОБА_3 сплачувалися страхові внески, але звітність подавалася не по кожній особі окремо, а загальною сумою без виділення кожної застрахованої особи, відсутність цих відомостей в системі персоніфікованого обліку не залежала від дій самого померлого годувальника та не є провиною позивача, а тому оскаржуване рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії є незаконним та необґрунтованим. На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання з 14.07.2013 року пенсії у зв'язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно частиною 1 статті 32 вищевказаного Закону, особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема для інвалідів II та III груп від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки.

Як було встановлено під час судового розгляду та підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 31 рік.

Таким чином, з урахуванням положень Закону, його страховий стаж, що необхідний для призначення пенсії по втраті годувальника, повинен складати не менше 4 років.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки вбачається, що у період з з 22.07.2002 року по 10.06.2013 рік ОСОБА_3 проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України безперервно 10 років 10 місяців 18 днів (а.с. 7).

Судом першої інстанції під час розгляду справи було досліджено пенсійну справу позивача, та встановлено, що у розпорядженні відповідача була трудова книжка померлого, а також видана Машівською ВК довідка № 10 від 14.07.2014 про його заробітну плату, яка враховується при обчисленні пенсії за 2004-2006 роки та в якій зазначено, що на всі виплати нараховані страхові внески до Пенсійного фонду України. Проте, під час визначення необхідного для призначення пенсії страхового стажу, відповідачем було враховано лише період проходження ОСОБА_3 військової служби та період його навчання, що в загальному розмірі склало 3 роки 7 місяців та 26 днів.

Крім того, згідно повідомлення відділу надходження, прогнозування платежів, обліку застрахованих осіб та контрольно-перевірочної роботи № 1358/03-03 від 17.07.2014 року зазначено, що за період з 2000 по 2014 рік на Центральному сховищі відсутня інформація по обліковій картці ОСОБА_3.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що згідно п. 4.7. Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 № 22-2 (яка втратила чинність 08.01.2014), таблицю 4 додатка 4 до цього Порядку формують та подають до органів Пенсійного фонду страхувальники, які нараховують та сплачують єдиний внесок за осіб із числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової та альтернативної служби), осіб рядового і начальницького складу, якою визначено звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України.

Так, згідно повідомлення Машівської ВК-9 № 2/440 від 05.02.2015 року, до органів Пенсійного фонду страхувальники, які нараховують та сплачують єдиний внесок за осіб із числа військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу подають таблицю 4 додатка 4 загальною сумою без виділення кожної застрахованої особи. А оскільки цим особам нараховується грошове забезпечення, а тому таблиця 6 додатка 4 про сплату єдиного внеску до Пенсійного фонду не подається на зазначених осіб, що видно з Порядку №22-2 від 08.10.2010 року (а.с. 33).

Крім цього, як було встановлено судом першої інстанції під час огляду матеріалів пенсійної справи, 28.08.2013 року Департаментом персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж було повідомлено, що органи ПФУ не здійснюють облік страхового стажу для осіб, що є військовослужбовцями і отримують грошове забезпечення, оскільки для визначення їм права на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» страховий стаж не розраховується. При цьому органи ПФУ не здійснюють персоніфікований облік зазначених застрахованих осіб в зв'язку з їх особливим статусом.

Виходячи з вищевикладеного та беручі до уваги, що оскільки Машівською ВК-9 упродовж роботи в цій установі ОСОБА_3 (з 2002 року по 2013 рік) сплачувалися страхові внески, але звітність подавалася не по кожній особі окремо, а загальною сумою без виділення кожної застрахованої особи, то відсутність вказаних відомостей в системі персоніфікованого обліку не є провиною ані позивача, ані померлого годувальника.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості висновків відповідача про відсутність у померлого годувальника необхідного страхового стажу, та як наслідок, неправомірності прийняття оскаржуваного рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно матеріалів пенсійної справи, позивач звернулася за призначенням пенсії спочатку у лютому 2014 року, а після відмови повторно 11.07.2014 року.

За таких обставин, оскільки позивач після смерті ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3), впродовж 12 місяців звернулася із заявою про призначення пенсії її синові у зв'язку з втратою годувальника, то колегія суддів дійшла висновку про наявність у останньої права на отримання вказаних виплат.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку що судом першої інстанції при прийнятті рішення були порушені норми процесуального права, які виявились у наступному.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду із позовом 12.01.2015 (що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду), в якому просила, серед іншого, зобов'язати Управління фонду України в Машівському районі Полтавської області здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за померлого чоловіка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 14 липня 2013 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правовідносини в даній справі повинні розглядатися, в першу чергу, виходячи з правомірності або неправомірності дій чи бездіяльності органу владних повноважень, на звернення для оскарження яких Кодексом адміністративного судочинства передбачено 6 місяців.

Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 12.07.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Вирішуючи питання про поважність причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів виходить з того, що поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об'єктивно та істотно перешкоджали його зверненню до суду та не залежали від його волевиявлення.

В свою чергу, будь-яких доказів наявності об'єктивних причин, що перешкоджали своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, позивачем не повідомлено, а судом в ході судового розгляду не встановлено.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача призначити пенсію у зв'язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, за період з 14.07.2013 року по 11.07.2014 року підлягає скасуванню, а позов в зазначеній частині згідно приписів ст. 100 КАС України - залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 197 п. 4 ч. 1 ст. 198, 200, 203, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Машівському районі Полтавської області - задовольнити частково.

Постанову Машівського районного суду Полтавської області від 12.02.2015р. по справі №540/26/15-а скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Машівському районі Полтавської області призначити пенсію у зв'язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, за період з 14.07.2013 року по 11.07.2014 року.

Прийняти в цій частині нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_1 в поновлення строку звернення до суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Машівському районі Полтавської області про зобов'язання призначити пенсію у зв'язку з втратою годувальника за період з 14.07.2013 року по 11.07.2014 року залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Машівського районного суду Полтавської області від 12.02.2015р. по справі №540/26/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Калиновський В.А.