Справа № 569/15073/14-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Рудика Л.Д.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"19" березня 2015 р. Справа № 569/15073/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "21" січня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області, які полягають у відмові поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_4.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області поновити ОСОБА_4 виплату раніше призначеної пенсії починаючи з 30 серпня 2014 року.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 частково не погоджуючись з рішенням суду, також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм права, просить змінити судове рішення, в частині зобов`язання відповідача поновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_4 починаючи з 07 жовтня 2009 року з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії відповідно до ст. 42 Закону України "Про загальнообов"язковедержавне пенсійне страхування".

Розглянувши справу в порядку, визначеному п.2 ч.1 ст.197 КАС України, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в травні 2002 року позивачці було призначено пенсію по інвалідності третьої групи в розмірі пенсії за віком відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З 24.03.2006 року, на підставі заяви, ОСОБА_4 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В квітні 2008 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про припинення виплати пенсії у зв`язку з виїздом її на постійне місце проживання за кордон та виплату пенсії за шість місяців наперед згідно вимог п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У зв"язку з тим, що рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року положення п.2 ч.1 ст.49 та другого речення ст.51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визнані неконституційними - такими, що не відповідають Конституції України та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, представник позивача 30 серпня 2014 року звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом-відповіддю № 363/13 від 05 вересня 2014 року управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області відмовило в задоволенні заяви, обґрунтовуючи відмову тим, що положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не приведено у відповідність до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року.

Вважаючи вказану відмову в поновленні позивачу пенсії неправомірною, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, перевіряючи дії відповідача та вказану відмову на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновків, що відповідач діяв протиправно.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пунктом 2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. №25-рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України визначено звернути увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших Законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття Закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними. З прийняттям рішення Конституційним Судом України від 07 жовтня 2009 року виключена така підстава для припинення пенсійних виплат як проживання пенсіонера за кордоном, що є підставою для поновлення конституційного права позивача на виплату пенсії, незалежно від місця його постійного проживання.

Після прийняття зазначеного Рішення і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Як встановлено ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, положення п.2 ч.1 ст.49 та другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з 07.10.2009р., тобто з дати прийняття Рішення Конституційним Судом України №25-рп/2009.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що проживаючи в США, позивачка має такі ж самі конституційні права як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Доводи апеляційної скарги управління Пенсійного фонду України в м. Рівне зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Так само, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в частині визначення дати з якою необхідно поновити виплату пенсії.

Твердження представника позивача про те, що відповідач має відновити виплату пенсії з моменту набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009р. №25 рп/2009, тобто з 7 жовтня 2009р., суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вказівки на автоматичне поновлення виплати пенсій вказане рішення не містить.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, через свого представника, подала відповідну заяву про поновлення пенсії 30 серпня 2014р. ( а.с.10-11), а тому саме з вказаного часу судом поновлено порушене право на виплату пенсії відповідно до приписів ст.45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

Є обгрунтованими висновки суду першої інстанції і щодо відмови у задоволенні позову в частині виплати пенсії з урахуванням усіх перерахунків та індексації за період з 07.10.2009 року по 30.08.2014 року, оскільки порушене право позивача на отримання пенсії відновлено лише з 30.08.2014 року та відповідно до вимог відповідно до ст.42 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" повноваження щодо проведення індексації пенсії віднесено до компетенції Пенсійного фонду.

З урахуванням вищезазначеного, доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_4 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для перерахунку пенсії з 07.10.2009 року з урахуванням усіх перерахунків та індексації, а тому підстави для скасування судового рішення у названій частині відсутні.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення, підстави для скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "21" січня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - представнику позивача ОСОБА_5 АДРЕСА_1, 65058

3- відповідачу Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області вул.Відінська,41,м.Рівне,33018

- ,