Справа № 346/804/15-а
Суддя: П'ятковський В. І.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/804/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області в складі : головуючого - судді П'ятковського В.І.,

секретаря Реви М.М., за участі представника Управління Пенсійного фонду України у м. Коломиї та Коломийському районі, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Коломиї та Коломийському районі, про зобов'язання провести перерахунок пенсії особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом посилається на те, що являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також є інвалідом другої групи довічно, інвалідність пов'язана з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно ст. 50 і ст. 54 п.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому повинна виплачуватись пенсія у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а також щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю інвалідам другої групи в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

На початку 2015 року звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до статей 50 і 54 вищевказаного Закону України, однак у задоволенні даної заяви йому було відмовлено.

У зв»язку з вищенаведеним просить суд зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Коломиї та Коломийському районі здійснити перерахунок основної пенсії як інваліду ІІ групи в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 січня 2014 року.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Управління Пенсійного фонду України у м. Коломиї та Коломийському районі подав до суду письмове заперечення проти позову, яке підтримав у судовому засіданні, вказавши, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом другої групи, інвалідність пов'язана з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС. У 2004 році позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у м. Коломиї та Коломийському районі із відповідною заявою і йому було призначено пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків на підставі поданих ним документів та згідно з нормою ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Наголосив, що цією статтею Закону передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 745 від 06 липня 2011 року, якою затверджено Порядок обчислення і виплати пенсій по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову № 1210 від 23 листопада 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою встановлено щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров»ю відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які належать до першої категорії, а саме інвалідам другої групи такої категорії осіб у розмірі 379,60 гривень.

Згідно з цими нормативно-правовими актами пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків. Звернув увагу суду на те, що в матеріалах справи є заява позивача про перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків, згідно з якою і проводить нарахування та виплата йому пенсії.

Зазначив, що на даний час позивачу виплачується пенсія у розмірі 2419,95 гривень, з яких : 1518,40 грн. - пенсія по інвалідності в розмірі фактичних збитків ; 379,60 грн. - щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю; 379,60 грн. - підвищення інвалідам армії, прирівняним до інвалідів війни другої групи; 50 грн. - щомісячна цільова грошова допомога на прожиття інвалідам війни; 92,35 грн. - державна адресна допомога.

У зв'язку з вищенаведеним просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, так як позивачу нараховується та виплачується пенсія у встановленому законом порядку.

Крім того наголосив, що даний позов поданий з порушенням ст. ст. 99, 100 КАС України, а саме після закінчення строків, встановлених законом, що тягне за собою залишення позову без розгляду.

Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, доходить до наступних висновків.

З матеріалів справи, зокрема посвідчення серії НОМЕР_2 від 30 квітня 2004 року видно, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також позивач є інвалідом другої групи довічно, що підтверджується даними посвідчення серії НОМЕР_1

В силу ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного суду України у справі №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними положення п.28 розділу II Закону України „Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI, яким були внесені зміни до ст.50 та ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" і які обмежували права інвалідів другої групи, віднесених до категорії 1 потерпілих від Чорнобильської катастрофи щодо призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та призначення державної пенсії інвалідам, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою по другій групі інвалідності в розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їхні окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення статей 50 і 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» є чинними у редакції до внесення змін до них Законом України „Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", а тому слід керуватися Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ в редакції від 09 липня 2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ (в редакції від 09 липня 2007 року) передбачено, що пенсії особам віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 вказаного Закону, яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по другій групі інвалідності - восьми мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст.50 цього Закону інвалідам другої групи віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії з віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до ст.53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Однак ч.4 ст.54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, Кабінетом Міністрів України на виконання вказаного положення ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильські катастрофи» 23 листопада 2011 року прийнято постанову № 1210 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою у п. 11 передбачено розрахункові величини, з яких проводиться розрахунок пенсій, проте такі не відповідають розрахунковим величинам, визначеним Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягає ст.50 та ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Частиною 3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

У Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 4 від 16 березня 2012 року роз»яснено, що з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму в органів Пенсійного фонду України виникає обов'язок провести перерахунок призначених пенсій без звернення громадянина.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, беручи до уваги судову практику, положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В силу Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум затверджується Верховною Радою України в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

З наведеного випливає, що від розміру прожиткового мінімуму на певний рік залежить мінімальний розмір пенсії за віком на цей рік.

Отже, в разі збільшення розміру прожиткового мінімуму позивачу слід здійснити перерахунок пенсії виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Так, Законом України «Про Державний бюджет на 2014 рік» від 16.01.2014 року встановлено новий розмір прожиткового мінімуму, що відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є підставою з початку 2014 року для проведення відповідного перерахунку пенсії позивачці.

Крім того, Законом України «Про Державний бюджет на 2015 рік» від 28.12.2014 року розмір попередньо встановленого прожиткового мінімуму не змінено.

Однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд враховує наступне.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

У відповідності до абз.8 п.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Суд бере до уваги, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 № 719-VІI в редакції, яка діяла в період з 01 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року не було встановлено, що норми і положення ст.ст.39, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Однак враховуючи період позовних вимог, з 14 серпня 2014 року, суд керується Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року № 1622-VІI, який набув чинності з 03 серпня 2014 року, яким було внесено зміни до Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік", де вказано, що норми і положення статей 39, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Законом України «Про Державний бюджет на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року у п. 9 також передбачено вищезазначене положення.

Так, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше». Відповідно до п.2 Рішення Конституційного суду України від 9.02.1999 року №1-рп/99 до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Враховуючи викладені обставини справи та зібрані у справі докази, керуючись вищенаведеними нормативно-правовими положеннями, враховуючи положення ч. 2 ст. 99 КАС України, де зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На підставі наведеного та статей 8, 19, 22, 46 Конституції України, статей 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік», та керуючись ст.ст. 99, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви до Управління Пенсійного фонду України у м. Коломиї та Коломийському районі, про зобов'язання провести перерахунок пенсії особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС.

Понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, віднести за рахунок держави.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя П'ятковський В. І.