Справа № 815/160/13-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/160/13-а

Категорія: 5.4 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Димерлія О.О. та Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Одеській області до Одеської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області №14 про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2013 року Державна фінансова інспекція в Одеській області (далі ДФІ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Одеської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області №14 (далі Виправна колонія) про зобов'язання відповідача виконати п.п.2, 11, 12, 13 вимоги ДФІ №810-28/1923 від 31 серпня 2012 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року в задоволенні вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ДФІ подала апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 07 травня 2012 року по 20 липня 2012 року посадовими особами Одеської об'єднаної державної фінансової інспекції відповідно до п.1.1.6.1 плану роботи на 2 квартал 2012 року та на підставі направлень від 17 травня 2012 року №113, від 30 травня 2012 року №№96,97,98 проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Виправної колонії за період з 01 червня 2010 року по завершений звітній період 2012 року.

За результатами ревізії складено акт ревізії № 810-16/29 від 27 липня 2012 року, у якому відображено виявлені під час ревізії порушення фінансово-господарської діяльності з боку Виправної колонії.

На підставі акту ревізії №810-16/29 від 27 липня 2012 року за наслідками перевірки позивачем на адресу Виправної колонії рекомендованим листом від 31 серпня 2012 року №810-28/1923 направлено вимоги щодо усунення порушень, виявлених під час ревізії фінансово-господарської діяльності.

Не виконання Виправною колонією відповідних вимог ДФІ і стало підставою для звернення ДФІ з позовом до суду.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пункти 2, 11, 13 вимоги Одеської об'єднаної державної фінансової інспекції №810-28/1923 від 31 серпня 2012 року про усунення виявлених ревізією порушень законодавства скасовані постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року, яка набрала чинності. Крім того, суд вважав, що вимога Одеської об'єднаної державної фінансової інспекції, заявлена у п.12 вимоги від 31 серпня 2012 року №810-28/1923 не є такою, що ґрунтується на законі та у відповідача відсутні правові підстави для її виконання.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції в мотивувальній частині та вважає їх частково помилковими з огляду на наступне.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача виконати п.п.2, 11, 13 вимоги ДФІ №810-28/1923 від 31 серпня 2012 року колегія суддів зазначає таке.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року, яка ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2014 року залишена без змін, у справі №1570/5766/2012 позов Виправної колонії до ДФІ про визнання незаконними та скасування пунктів 2, 11, 13 вимоги було задоволено, суд визнав протиправною та скасував пункти 2, 11, 13 вимоги ДФІ №810-28/1923 від 31 серпня 2012 року.

Враховуючи, що судовим рішенням, яке набрало законної сили пункти 2, 11, 13 вимоги ДФІ №810-28/1923 від 31 серпня 2012 року було визнано протиправними та скасовано та приймаючи до уваги положення ч.1 ст.72 КАС України, за яких обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ДФІ про зобов'язання відповідача виконати п.п.2, 11, 13 вимоги ДФІ №810-28/1923 від 31 серпня 2012 року є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

В той же час, стосовно вимог про зобов'язання відповідача виконати п.12 вимоги ДФІ №810-28/1923 від 31 серпня 2012 року колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.120 Кримінально-виконавчого кодексу України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 04 жовтня 2004 року № 191 затверджена Інструкція з оплати праці засуджених до обмеження та позбавлення волі (далі Інструкція), п.п.1.1 якої передбачено, що праця засуджених до обмеження волі регулюється законодавством про працю, за винятком правил прийняття на роботу, звільнення з роботи, переведення на іншу роботу.

Згідно з пунктом 3.1 Інструкції праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Департаменту.

Підприємства установ розраховують тарифні ставки, посадові оклади для диференціації оплати праці залежно від професії і кваліфікації засуджених, складності й умов виконуваних ними робіт.

Заробітна плата, нарахована засудженим, за умов виконання ними встановленої норми виробітку (денної, тижневої, місячної) або тривалості робочого часу, не може бути менше законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати.

Праця засуджених оплачується відрядно, погодинно, або за іншими системами оплати праці (п.3.2 Інструкції).

Згідно до ст.95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Таким чином, з аналізу наведеного можна дійти висновку, що оплата праці осіб, засуджених до позбавлення або обмеження волі, законодавчо прирівняна до заробітної плати найманих працівників підприємств, установ та організацій всіх форм власності, а тому колегія суддів приходить до висновку, що така оплата праці підлягає індексації, а позовні вимоги ДФІ про зобов'язання відповідача виконати п.12 вимоги ДФІ №810-28/1923 від 31 серпня 2012 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Наведена думка також узгоджуються з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі вказаного суду від 14 січня 2015 року К/9991/41946/12.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з п.1 Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі Положення) Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держфінінспекції України є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю, а також внесення пропозицій щодо її формування п.3 Положення).

Абзацом 2 п.4 ч.4 Положення передбачено, що Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

З аналізу наведених положень можна дійти висновку, що з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звертатись до суду виключно в інтересах держави.

Разом з тим, зі змісту адміністративного позову та вимоги вбачається, що звертаючись з вимогами про зобов'язання відповідача виконати п.12 вимоги ДФІ, остання фактично діє в інтересах фізичних осіб (засуджених), що не передбачено Положенням, натомість, ДФІ під час судового розгляду не було доведено наявність втрат (або недоотримання доходу) підконтрольного об'єкту та/або бюджету в зв'язку з не проведенням індексації заробітної плати засуджених.

В той же час, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині є обов'язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі, об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом Держфінінспекції про їх стягнення (відшкодування).

Вказані положення також узгоджуються з висновками Верховного суду України, викладеними в постанові від 14 жовтня 2014 року по справі за позовом Каховського міськрайонного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Херсонській області, провідного контролера контрольно-ревізійного відділу в м.Каховка та Каховського району Гончарова Юрія Миколайовича про визнання протиправним рішення та скасування пункту вимоги та за позовом Інспекції до Центру зайнятості про зобов'язання вчинити дії.

Таким чином, з огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції по суті було правильно вирішено справу, але допущено порушення норм матеріального права в частині обґрунтування свого рішення, а тому відповідно до ст.200, 201 КАС України, колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу ДФІ залишити без задоволення та змінити мотивувальну частину оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року - змінити в мотивувальній частині у викладеній редакції. В решті постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2014 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.О. Димерлій