Справа № 804/1394/15
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2015 р. Справа № 804/1394/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Серьогіної О.В.
при секретарі судового засіданняБурцевої Я.Е.
представника позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 представника відповідача Овсяникової Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,-
ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2015р. було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.
У судове засідання з'явився позивач, представник позивача та представник відповідача.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача заперечував проти задоволення даного позову та зазначив, що з прийняттям Податкового кодексу України мінімальна сума орендної плати повинна становити не менше 3 відсотків нормативної грошової оцінки. Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Також, 09.09.2014р. відповідачем винесена податкова вимога № 4393-25 на суму податкового боргу з орендної плата фізичних осіб на суму 4117,18грн. ОСОБА_6
Рішенням Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 01.09.2014р. №6098/10/04-36-10-08-09 скасоване податкове повідомлення-рішення № 10420-15 від 24.06.2014р. в частині збільшення суми грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в сумі 2058,78 грн. в іншій частині скарга залишена без задоволення.

Позивач, не погодившись з даним рішенням звернувся до Державної фіскальної служби України.

13.10.2014р. Державна фіскальна служба України прийняла рішення №2232/С/99-99-10-01-02-15, яким податкове повідомлення-рішення № 10420-15 від 24.06.2014р. залишено без змін з урахуванням рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 01.09.2014р. №6098/10/04-36-10-08-09.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2009 року між Дніпропетровською міською радою (Орендодавець) та громадянкою ОСОБА_6 (Орендар) та громадянином ОСОБА_3 (Орендар) було укладено договір оренди землі загальною площею 0,0577га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робкорівська, 22, який посвідчений нотаріально та зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 383 та 19.02.2009р. зареєстрований у ДМВ ДРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 16.03.2009р. № 93. Дана земельна ділянка за кадастровим номером :01:647:0109 була передана за актом приймання передачі 19.02.2009р.

Згідно пункту 4.1 Договору оренди землі, річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі, з урахуванням пункту 2.1 цього договору у розмірі мінімальної ставки орендної плати, встановленої Законом України «Про оренду землі». Згідно з пунктом 2.3 Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час укладання цього договору становить 171099,19 грн.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» від 03.07.1992 р. № 2535-ІІІ, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податкового кодексу України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 24.06.2014р. № 10420-15 з урахуванням рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 01.09.2014р. № 6098/10/04-36-10-08-09 задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 24.06.2014р. № 10419-15, та вимоги від 08.09.2014р. №4393- 25, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1., про що 07.11.2013р. складено відповідний актовий запис №1777.

Оскаржуване ОСОБА_3 податкове повідомлення-рішення та податкова вимога про сплату ОСОБА_6 орендної плати з фізичних осіб за 2014р. були винесені відповідачем після смерті Орендаря.

Відповідно до ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 24.06.2014р. № 10419-15, та вимога від 08.09.2014р. №4993-25 є такими, що не підлягають виконанню.

Крім того, згідно ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

При цьому суд зазначає, що оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право щодо даної особи, яка звертається з позовом до суду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що рішення прийнято на користь суб'єкта владних повноважень, у зв'язку з чим судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з державного бюджету відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

В то же час, у відповідності до вимог ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору, а решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. З огляду на те, що позивачем під час подання позову майнового характеру було сплачено судовий збір у розмірі 182,70 грн. та суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, тому слід стягнути з позивача решту судового збору у розмірі 1644,30 грн.

Керуючись ст. 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (49082, м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1644,30 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 16 березня 2015р.

Суддя О.В. Серьогіна