Справа № 539/4310/2014
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 р.Справа № 539/4310/2014
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської област на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.02.2015р. по справі №539/4310/2014

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області

про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області та Управління пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька, в якому з урахуванням уточнень, просила:

- визнати протиправним дії Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м.Донецька щодо відмови в призначенні пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань;

- скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька від 12.06.2014р. №110;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м.Лубни та Лубенському районі Полтавської області провести з 02.10.2014р перерахунок та виплату пенсії державного службовця, призначеної позивачу, з урахуванням усіх виплат з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 70% від сукупного оподатковуваного доходу, в тому числі сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 08.05.2014 року перебувала на обліку в УПФУ в Калінінському районі м. Донецька та отримувала пенсію за віком. З 20.10.2014 року у зв'язку з переміщенням із зони проведення антитерористичної операції, перебуває на обліку та отримує пенсію в УПФУ м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області, де і знаходиться її пенсійна справа. 05.06.2014 року позивачем подано до УПФУ в Калінінському районі м. Донецька заяву про здійснення перерахунку призначеної їй пенсії згідно ЗУ «Про місцеве самоврядування» з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань на підставі до довідки, виданої виконавчим комітетом Калінінської районної у м. Донецьку ради №01/17-1414 від 03.06.2014 року. Рішенням №110 від 12.06.2014 року УПФУ в Калінінському районі м. Донецька відмовлено у призначенні пенсії з урахуванням вищевказаних виплат мотивуючи це тим, що матеріальна допомога належить до заохочувань та компенсаційних виплат.

26.01.2015 року позивач надала до суду першої інстанції заяву про відкликання позовних вимог до УПФУ в Калінінському районі м. Донецька. Позовні вимоги до УПФУ в м.Лубнах та Лубенському районі підтримує. При цьому позивачка вказала, що вона зверталася до УПФУ в м.Лубнах та Лубенському районі Полтавської області з проханням провести перерахунок її пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу», однак 23.01.2015 року їй було відмовлено. Позивач прохає визнати незаконною відмову УПФУ в м.Лубнах та Лубенському районі про перерахунок пенсії, зобов'язати відповідача провести з 02.10.2014 року перерахунок та виплату пенсії державного службовця призначеної їй з урахуванням всіх виплат, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 70% від сукупного оподаткованого доходу, в тому числі сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.02.2015 року позовна заява в частині позовних вимог до Управління пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька залишена без розгляду.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.02.2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області щодо відмови в призначенні позивачу пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань протиправними.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області провести починаючи з 02.10.2014 року перерахунок та виплату пенсії державного службовця, призначеної позивачу в розмірі 70 відсотків суми її заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, в тому числі з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.02.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, зокрема ст.ст. 33, 37 Закону України "Про державну службу" та постанови КМУ від 31.05.2000 р. N 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії", що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що оскільки матеріальна допомога на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань не зазначені в переліку складових заробітної плати, передбачених ч.2 ст. 33 Закону України "Про державну службу", то вони не включається до заробітку, що враховується при перерахунку пенсії державним службовцям. Таким чином пенсія позивачу була нарахована правомірно, в зв'язку з чим, відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії є законною. Крім того, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про те, що розмір пенсії позивача складає 70 % від заробітної плати, оскільки згідно із положеннями ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції, яка діє на теперішній час) розмір пенсії складає 60 % від суми заробітної плати.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що відповідно до довідки № від 20.10.2014 року позивач має статус особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції і на даний час проживає в м. Лубнах Полтавської області, у зв'язку з чим з 20.10.2014 року перебуває на обліку та отримує пенсію в УПФУ в м.Лубнах та Лубенському районі Полтавської області (а.с.28).

З 20.12.1989 року по 01.10.1998 року позивач працювала на виборчий посаді у виконкомі Калінівської районної у м. Донецьку раді, в подальшому працювала в Донецькому обласному управлінні юстиції, а 01.10.2014 року була звільнена за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-12).

Відповідно до пенсійного посвідчення №, виданого Пенсійним Фондом України позивачка є пенсіонером за віком довічно (а.с.13).

Пенсія нарахована та виплачується позивачу без врахування матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань.

05.06.2014 року позивач звернулася до УПФУ в Калінінському районі м. Донецька з заявою про перерахунок її пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань на підставі до довідки, виданої виконавчим комітетом Калінінської районної у м. Донецьку ради №01/17-1414 від 03.06.2014 року (а.с.9, 14).

Рішенням УПФУ в Калінінському районі м. Донецька №110 від 12.06.2014 року позивачці було відмовлено в проведенні перерахунку її пенсії у зв»язку з тим, що матеріальна допомога на оздоровлення до щорічної відпустки та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань належать до заохочувань та ком пенсійних виплат, а тому не можуть бути враховані для обчислення розміру пенсії (а.с.15-16).

19.01.2015 року позивач звернулася до УПФУ в м.Лубнах та Лубенському районі Полтавської області з заявою про проведення перерахунку з більшого заробітку, як державному службовцю.

Листом від 23.01.2015 року УПФУ в м.Лубнах та Лубенському районі відмовило в проведенні такого перерахунку, пославшись на те, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, як складова заробітної плати державного службовця, не передбачені для врахування під час обчислення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу».

Позивач, не погодившись із вказаною відмовою відповідача, звернулась до суду із даним позовом.

Як було встановлено під час судового розгляду, фактичною підставою для відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії, слугували висновки відповідача про те, що матеріальна допомога на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань не зазначені в переліку складових заробітної плати, передбачених ч.2 ст. 33 Закону України "Про державну службу", в зв'язку з чим, не включається до заробітку, що враховується при перерахунку пенсії державним службовцям.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача про те, що матеріальна допомога на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань включається до складу заробітної плати державного службовця, враховується при обчисленні розміру його пенсії, є обґрунтованим, оскільки перевага має надаватись не положенням Закону України "Про державну службу" та Закону України "Про оплату праці", які щодо спірних відносин є загальними, а спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно абз.1 п.2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 37 Закону України "Про державну службу", пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із ч. 2 ст. 33 вказаного Закону, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

У відповідності до вимог ч. 7 ст. 33 Закону України "Про державну службу", державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч. 2 ст. 2 Закону України "Про оплату праці" визначено, що в структуру заробітної плати входить також додаткова заробітна плата, яка визначена як винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Аналогічні положення містяться й в підпункті 2.2.2 пункту 2 Інструкції по статистиці заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.04 р. № 5, де вказано, що у склад фонду додаткової заробітної плати входять премії та винагороди, в тому числі за вислугу років, які мають систематичний характер, а відповідно підпункту 2.3.3 пункту 2 цієї інструкції матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом) входить до складу фонду оплати праці.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці", структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не містить визначення заробітної плати, на підставі якої здійснюється розрахунок пенсії. Із змісту статті 40 вказаного Закону вбачається, що з середньої заробітної плати (доходу) повинні бути сплачені страхові внески.

Отже, чинне законодавство як загальне, так і спеціальне відносить до складу заробітної плати також інші виплати. При цьому слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, матеріальна допомога належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в розрахунок при нарахуванні пенсії лише особам, які отримували такі надбавки під час перебування на державній службі та були звільнені зі служби після їх запровадження.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідно до вказаних нормативних актів пенсія позивача повинна обчислюватись із заробітної плати, яку вона фактично отримувала на день звільнення, в тому числі з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Управління Пенсійного фонду України від 30.10.08 р. № 19-11 "Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 04.12.08р. за N1161/15852, було передбачено обов'язкові реквізити довідки про заробітну плату, в тому числі встановлено складові заробітної, які враховуються під час призначення (перерахунку) пенсії. Дана постанова зареєстрована в Міністерстві юстиції України 04.12.08 року за № 1161/15852.

Між тим, постановою Управління Пенсійного фонду України від 14.02.11 р. № 5-1 "Про виконання рішення окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 2а-4753/2670" затверджена нова форма довідки про складові заробітної плати, яка подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" (далі - форма № 5-1), якою передбачено, що матеріальна допомога на оздоровлення і допомога на вирішення соціально-побутових питань (графа 5) є складовими заробітної плати. При цьому чітко передбачено, що із усіх виплат, які вказані в цій довідці нараховуються і сплачуються страхові внески, а з 01.01.11 р. - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Положеннями ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч. 1 вказаної статті Закону передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат па оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 20.02.12 р. по справі № 21-430а11.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, беручи до уваги, що на суми виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань були нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що вказані виплати повинні бути враховані до середньомісячного розміру заробітної плати позивача, та, як наслідок, повинні враховуватись при визначенні розміру призначеної позивачу на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" пенсії.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що відмова відповідача у перерахунку позивачу пенсії є незаконною та необґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції було неправомірно зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії державного службовця у розмірі 70 % від заробітної плати, оскільки згідно із положеннями ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції, яка діє на даний час) розмір пенсії складає 60 % від суми заробітної плати, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, як було встановлено під час розгляду справи, з урахуванням положень 37 Закону України "Про державну службу" (у редакції, яка була чинна на час призначення пенсії), пенсія позивачу була призначена в розмірі 70 відсотків від суми заробітної плати.

В послідуючому позивач звернулась із заявою про перерахунок пенсії з метою виправлення помилки щодо неврахування певних сум при визначенні складових заробітної плати при призначенні пенсії.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Крім того, нормами чинного законодавства визначено, що не допускається погіршення положення пенсіонера.

Таким чином, оскільки зміни до ст. 37 Закону України "Про державну службу" внесені вже після призначення пенсії позивачці, то застосування їх в новій редакції до нарахування пенсії є неприпустиме, оскільки буде допущено звуження змісту та обсягу її конституційних прав.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості відмови у перерахунку позивачу пенсії, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає, що постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.02.2015р. по справі №539/4310/2014 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.02.2015р. по справі №539/4310/2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді (підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Калиновський В.А.