Справа № 826/16953/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 березня 2015 року № 826/16953/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Скочок Т.О., суддів Добрівської Н.А., Кармазіна О.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГенеральної прокуратури України (відповідач-1) Державної казначейської служби України (відповідач-2)
провизнання нечинними (недійсними) положення наказу від 03.12.2012 року №125 в частині, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Генеральної прокуратури України (надалі - відповідач-1), в якому просить:

- визнати нечинним (недійсним) положення п.п. 3.5-3.8 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 03.12.2012 року №125;

- визнати нечинним (недійсним) положення ч. 2 п. 3.6 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 03.12.2012 року №125;

- стягнути на підставі ст. 56 Конституції України з відповідача на користь ОСОБА_1 завдану йому моральну шкоду в сумі 1 000 000 євро, що дорівнює 17 000 000 грн. на ведення в оману та порушення його права доступу до суду, права на проведення досконального розгляду його звернень, нечесне та неповажне ставлення до його вимоги зі сторони прокуратур та суду, що обумовлено дією положень п.п. 3.5-3.8 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 03.12.2012 року №125.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 14.01.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що положення п.п. 3.5-3.8 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 03.12.2012 року №125, дає можливість працівникам органів прокуратури розглядати заяви або повідомлення про злочини як звернення громадян на свій розсуд, тобто, за твердженнями позивача, всупереч вимогам Кримінального процесуального кодексу України оскаржувані положення Інструкції встановлюють альтернативний порядок розгляду заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні 14.01.2015 року до участі у справі в якості відповідача-2 залучено Державну казначейську службу України (надалі - відповідач-2), у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 29.01.2015 року.

У судове засідання 29.01.2015 року з'явилися позивач та представник відповідача-1.

Відповідач-2 у вказане судове засідання не з'явився, явку свого представника не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, що у відповідності до положень ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки у дане судове засідання відповідач-2 суду не повідомляв, клопотань чи заяв про розгляд справи без участі його представника або про відкладення судового засідання не заявляв.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача-1 проти позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, зазначаючи, що у положеннях оскаржуваної Інструкції не міститься вказівок щодо заборони вносити відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тому вони не суперечать вимогам ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, представником відповідача наголошено, що нормами даної Інструкції лише деталізовано порядок розгляду заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, віднесені до підслідності органів прокуратури.

Суд у судовому засіданні 29.01.2015 року на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи неприбуття належним чином повідомленого відповідача-2, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача-1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Генерального прокурора України №125 від 03.12.2012 року затверджено Інструкцію про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення (надалі - Інструкція №125).

Вважаючи п.п. 3.5-3.8 Інструкції №125 такими, що не відповідають положенням ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Повноваження Прокуратури України передбачені Конституцією України.

Відповідно до ст. 123 Конституції України, організація та порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Повноваження Генерального прокурора України з керівництва органами прокуратури передбачені Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII (надалі - Закон №1789).

Зокрема, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 15 Закону №1789, Генеральний прокурор України відповідно до законів України видає обов'язкові для всіх органів прокуратури накази, розпорядження, затверджує положення та інструкції.

На виконання вищезазначеного положення наказом Генерального прокурора України №125 від 03.12.2012 року і затверджено Інструкцію про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення.

У відповідності до п.п. 1.1 та 1.2 Інструкції №125, Інструкція встановлює єдиний порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинене кримінальне правопорушення і матеріалів самостійного виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Визначений єдиний порядок поширюється на діяльність працівників органів прокуратури, які в межах компетенції мають відповідні повноваження щодо: приймання заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення; реєстрації у відповідній книзі обліку заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення; розгляду заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та визначення підстав щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України), порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

В свою чергу, приписами ст. 214 КПК України врегульовано процедуру початку досудового розслідування.

Так, відповідно до ч. 1-2 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з ч. 1 ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

З метою належної організації діяльності, визначення більш чіткого механізму проведення такої роботи наказом Генерального прокурора України від 03.12.2012 року №125 затверджено вищевказану Інструкцію.

Приписами п. 3.5 Інструкції №125 передбачено, що керівник органу прокуратури районного рівні або його заступник вчиняє одну з таких дій: самостійно вносить відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами, повідомленнями, що надійшли до органу прокуратури або на підставі рапорту, складеного за результатами наглядової перевірки; визначає у формі резолюції слідчого прокуратури або прокурора для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування або передачі з дотриманням правил підслідності наявних у нього матеріалів до органу досудового розслідування.

Заяви, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення, що віднесені до підслідності органів прокуратури та надійшли на розгляд прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур на правах обласних, Генеральної прокуратури України, керівниками підрозділів апаратів направляються для організації досудового розслідування з дотриманням територіального принципу до прокуратури відповідного рівня

Рішення про передачу таких заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур на правах обласних, Генеральної прокуратури України, приймається керівниками органу прокуратури (п. 3.6 Інструкції №125).

За заявами, повідомленнями про вчинені кримінальні правопорушення, що не підслідні органом прокуратури, але надійшли на розгляд прокуратур обласного рівня чи Генеральної прокуратури України керівники структурних підрозділів апаратів організовують роботу щодо скерування їх відповідно до міських, районних, міжрайонних, міжрайонних, районних у містах та прирівняних до них прокуратур, прокуратур обласного рівня за територіальною юрисдикцією (п. 3.7 Інструкції №125).

Заяви, повідомлення про кримінальні правопорушення, що надійшли до міських, районних, міжрайонних, районних у містах та прирівняних до них прокуратур, прокуратур обласного рівня, але вчинені на території іншого міста, району, району в місті, області, за дорученням керівника цих прокуратур або керівника структурного підрозділу прокуратури обласного, міського (з районним поділом) рівня з дотриманням територіального принципу направляється до відповідної прокуратури через прокурора вищого рівня (п. 3.8 Інструкції №125).

З аналізу вищенаведених положень Інструкції №125, суд дійшов висновку, що останні не містять вказівок щодо альтернативного порядку розгляду заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а лише деталізують порядок розгляду заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, віднесені до підслідності органів прокуратури, а, відтак, не суперечить вимогам ст. 214 КПК України.

Водночас, слід зазначити, що невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань оскаржується слідчому судді у порядку та строки, передбачені ст.ст. 303, 304 КПК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що Інструкцію №125 прийнято Генеральним прокурором України на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні положення Інструкції №125, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.О. Скочок

Судді Н.А. Добрівська

О.А. Кармазін