Справа № 8/15
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2007-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23.10.2007 р. № 8/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в особі судді Пилипенко О.Є., при секретарі Коваль А.В.

За результатами розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

За позовом: Відкритого акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк»

До відповідача: Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків

Про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /1 від 18.07.2007р. (частково)

Представники сторін:

від позивача: Лозинська О.Л. -дор. від 14.07.2007 р. № 79

від відповідача: Воронова О.Ю. -дор. від 18.06.2007 р. № 983/9/10-206

ВстановиВ:

Пред'явлені позовні вимоги про визнання нечинним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків (далі -відповідач) від 18 липня 2007р. № /1 в частині визначення податкового зобов'язання ВАТ «Перший Інвестиційний Банк»(далі -позивач) на загальну суму 407 243,56 грн., з яких сума за основним платежем складає 271 007,00 грн., а нараховані на цю суму неузгодженого податкового зобов'язання штрафні (фінансові) санкції -136 236,56 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він не є емітентом векселів, а тому зобов'язаний був вести окремий облік операцій з цінними паперами та застосовувати п. 7.6. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який вказує на те, що з метою оподаткування платник податку веде окремий облік фінансових результатів операцій з торгівлі цінними паперами та деривативами.

Відповідач надав письмові заперечення на позов, позовні вимоги не визнає, у задоволенні позову просить відмовити, вказує на те, що операції із використанням векселів, а саме їх видачі в оплату за продані (поставлені) цінні папери не є операціями з торгівлі цінними паперами, а отже, на такі операції не розповсюджується порядок ведення окремого обліку, тобто позивачем неправомірно включались до витрат окремого обліку операцій з векселями вартість векселів, отриманих на користь ВАТ «Перший інвестиційний банк»в якості розрахунку за продані позивачем цінні папери. Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків. Спеціалізованою державною податковою інспекцією у м. Києві по роботі з великими платниками податків (далі -відповідач) була проведена перевірка дотримання Відкритим акціонерним товариством «Перший інвестиційний банк»(далі -позивач) вимог валютного та податкового законодавства. За результатами перевірки відповідачем був складений Акт «Про результати виїзної планової документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2004 року по 30.09.2006 року»за № 384/43-20/26410155 від 19.04.2007 року, на підставі якого відповідачем було прийнято податкове повідомлення -рішення від 03.05.2007 року за № /0, яким встановлено податкове зобов'язання у розмірі 740 535,26 грн., з якого сума донарахованого податку на прибуток банківських організацій складає 493 690,17 грн., а штрафні фінансові санкції -246 845,09 грн. Позивач в порядку передбаченому п.5.2.2 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-111 від 21.12.2000 року в порядку адміністративного узгодження податкового зобов'язання не погоджуючись з рішенням відповідача, ВАТ «Перший інвестиційний банк»оскаржив податкове повідомлення-рішення № /0 від 03.05.2007 року в адміністративному порядку, просив скасувати його в частині визначеної суми податкового зобов'язання за основним платежем у сумі 489 734,48 грн. та нарахованої на цю суму неузгодженого податкового зобов'язання фінансової санкції, а в іншій частині основного платежу 3955,69 грн. та нарахованої фінансової санкції залишити без змін. За результатами розгляду скарги відповідачем було прийнято рішення від 12.07.2007 року № 8410/1025-019, яким частково задовольнив скаргу позивача та скасував податкове повідомлення-рішення від 03.05.2007 року № /0 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток на суму 208204,11 грн. та відповідно штрафні санкції. За наслідками розгляду скарги відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.07.2007 року № /1, яким загальна сума податкового зобов'язання була визначена у розмірі 428962,17 грн., з яких сума за основним платежем складає 285486,07 грн., а штрафні санкції 143476,10 грн. Позивач не погоджується з прийнятим податковим рішенням відповідача в частині встановлення податкового зобов'язання у сумі 407243,56 грн., з яких сума за основним платежем складає 271007,00 грн., а розмір застосованої в зв'язку з цим фінансової санкції -136236,56 грн.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що підставою для прийняття спірного податкового повідомлення - рішення є порушення відповідачем вимог оподаткування операцій особливого виду, а саме п.п. 7.6.2, п.п. 7.6.4., п. 7.6 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що спричинили заниження позивачем прибутку у 2 кварталі 2005 року на суму 1084028,00 грн. через включення до витрат окремого обліку операцій з векселями вартість векселів, виписаних на користь позивача в оплату за продані цінні папери та до складу доходів окремого обліку операцій з векселями вартість векселів, пред'явлених позивачем до погашення емітентами (векселедавцями). Таким чином, відповідач вважає, що операції з використанням векселів, а саме їх видача в оплату за продані цінні папери не є операціями з торгівлі цінними паперами, і на такі операції не розповсюджується порядок ведення окремого обліку.

Позивач в своєму адміністративному позові не погоджується з твердженням відповідача посилаючись на наступне.

Позивач як торгівець цінними паперами зобов'язаний вести окремий податковий облік фінансових результатів від операцій з цінними паперами, до яких згідно із ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»відносяться векселі.

Позивач вказує на те, що він не є емітентом векселів і тому зобов'язаний був вести окремий облік операцій з цінними паперами, як того вимагає п. 7.6. ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме, якщо протягом звітного періоду доходи, отримані (нараховані) платником податку в зв'язку із продажем (відчуженням) цінних паперів і деривативів, перевищують витрати, понесені (нараховані) платником податку в зв'язку із придбанням цінних паперів і деривативів протягом такого звітного періоду, збільшені на суму некомпенсованих балансових збитків від таких операцій минулих періодів, прибуток включається до складу валових доходів за результатами такого звітного періоду. Таким чином, вимоги п. 7.6. ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не поширюються на операції з емісії корпоративних прав або інших цінних паперів, що здійснюються платником податку, а також з їх зворотного викупу або погашення таким платником податку, оскільки позивач не є емітентом цих векселів. Судом не приймається посилання відповідача на п. 1 Рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку «Про визначення операцій, що не відносяться до торгівлі цінними паперами як виду професійної діяльності»від 29.10.2002 року № 321, яким встановлено перелік операцій з цінними паперами, які не відносяться до торгівлі цінними паперами як виду професійної діяльності, а відтак їх проведення не потребує отримання відповідної ліцензії, до яких зокрема й відносяться проведення розрахунків з використанням векселів, а саме: видача (передачі) векселів за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, а також погашення векселів. Зазначена норма не визначає перелік операцій, які за своїм змістом не є торгівлею цінними паперами, а лише встановлює перелік операцій, які не є професійною діяльністю.

Судом в ході дослідження матеріалів справи встановлено, що передані позивачу векселі, отримані ним за договором купівлі-продажу в якості розрахунку за продані позивачем цінні папери, позивач оприбуткував до портфелю боргових цінних паперів на продаж. Згідно з п. 1.31. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари.

П. 1.6. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»передбачає, що товари - матеріальні та нематеріальні активи, а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення. Ч. 1 п. 1 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»встановлено, що випуск цінних паперів - сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і розміщення на фондовому ринку. Ч. 3 п. 1 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»»вказує на те, що емісія - установлена законодавством послідовність дій емітента щодо випуску та розміщення емісійних цінних паперів. Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», до емісійних цінних паперів належать: акції; облігації підприємств; облігації місцевих позик; державні облігації України; іпотечні сертифікати; іпотечні облігації; сертифікати фондів операцій з нерухомістю (далі - сертифікати ФОН); інвестиційні сертифікати; казначейські зобов'язання України. Як вбачається із вищевказаних норм Закону, векселі до цього переліку не належать, а тому п. 1.6. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»судом не розглядається як аргумент порушення позивачем п.п. 7.6.3., п. 7.6. ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Крім того, а акті перевірки при описанні операцій позивача з векселями, відповідачем неодноразово стверджується, що право власності на прості векселі, зазначені у актах приймання -передачі виникає у продавця з моменту підписання цього акту сторонами. Таким чином, факт переходу права власності на векселі відповідачем визнається, а отже згідно із п. 1.31 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»є всі правові підстави розглядати цю операцію як продаж товарів. Відповідач стверджує, що позивач не мав права застосовувати норми п. 7.6. ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»при здійсненні обліку операції по прийманню векселів в якості оплати, оскільки дія цього пункту поширюється як на платників податку -торгівців цінними паперами та деривативами, так і на будь-яких інших платників податку, які здійснюють операції з торгівлі цінними паперами чи деривативами.

В даних спірних відносинах мова йде про операцію, а у вищевказаному Законі обмеження встановлено для суб'єкта, а отже жодних обмежень, які стосуються виду операції Законом не встановлено, крім операцій з емісії корпоративних прав або інших цінних паперів, що здійснюються платником податку, а також з їх зворотного боку або погашення таким чином податку. До позивача дане обмеження застосовувати не можна, оскільки в даних спірних відносинах він виступає як торгівець цінними паперами.

Відповідно до п. 7.6.3. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», під терміном "витрати" слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості. До складу витрат включається також сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв'язку з таким придбанням.

Ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»передбачає, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Отже, оскільки позивач є торгівцем цінними паперами, то на будь-які здійснені ним операції з цінними паперами в тому числі, на операції по прийманню векселів в якості оплати, крім операцій з емісії корпоративних прав або інших паперів, що здійснюються платником податку, а також з їх зворотного викупу або погашення, розповсюджується дія норм ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». На підставі викладено, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме, необхідно визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків № /1 від 18.07.2007 року в частині визначення податкового зобов'язання на загальну суму 407 243 грн. 56 коп. ( чотириста сім тисяч двісті сорок три гривні 56 копійок), з яких сума за основним платежем складає 271 007,00 гривень, а нараховані на цю суму неузгодженого податкового зобов'язання штрафні (фінансові) санкції -136 236,56 гривень. Частиною 1 ст. 94 КАС України передбачається, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати стягненню з відповідного місцевого державного бюджету України, тобто судові витрати підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 71, 86, 94, 105, 110, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків № /1 від 18.07.2007 року в частині визначення податкового зобов'язання на загальну суму 407 243 грн. 56 коп. ( чотириста сім тисяч двісті сорок три гривні 56 копійок), з яких сума за основним платежем складає 271 007,00 гривень, а нараховані на цю суму неузгодженого податкового зобов'язання штрафні (фінансові) санкції -136 236,56 гривень.

3.Судові витрати присудити на користь Відкритого акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк»за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя О.Є. Пилипенко

Дата підписання постанови: 26.10.2007 р.