Справа № 809/2737/14
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 р. Справа № 876/9413/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій,-

ВСТАНОВИВ:

18.08.2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відділу Державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій головного державного виконавця відділу ДВС Тисменицького РУЮ Гаєвського Віталія Вікторовича та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Гаєвського В.В., які проявилися у незаконному та безпідставному входженні 13.08.2014 року до будинку ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, поза межами приміщення, яке в будинку займає боржник у зведеному виконавчому провадженні №42943358 ОСОБА_3

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Гаєвського В.В. щодо проведення 13.08.2014 року у будинку ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, виконавчих дій по опису та арешту майна без участі понятих у зведеному виконавчому провадженні №42943358.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Гаєвського В.В., які проявилися у складанні 13.08.2014 року в будинку ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, акту опису та арешту майна - трьох телевізорів, які не належать боржнику у зведеному виконавчому провадженні №42943358 ОСОБА_3

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відділ Державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу. Вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просить скасувати оскаржувану постанову, в позові відмовити.

При цьому апелянт обґрунтовує та мотивує свої вимоги тим, що у виконавчому провадженні №417/2 (№ЄДРВП 42943358), відкритому по примусовому виконанню виконавчого листа №352/3249/13-ц, виданого Тисменицьким районним судом 01.04.2014 року, про стягнення з ОСОБА_3 боргу в розмірі 112074,40 грн. на користь ОСОБА_4, головним державним виконавцем відділу ДВС Тисменицького РУЮ Гаєвським В.В. 18.04.2014 року винесено постанову про об'єднання у зведене виконавче провадження №417/2 (№ЄДРВП 42943358) по стягненню боргу з ОСОБА_3 на загальну суму 331223,20 грн. виконавчих проваджень №417/2 (№ЄДРВП 42943358), №418/2 (№ЄДРВП 42943394), №419/2 (№ЄДРВП 42943414). Так, у процесі здійснення даного виконавчого провадження Гаєвський В.В. 13.08.2014 року за участю дільничного інспектора с.Клузів Тисменицького району ОСОБА_5 здійснював огляд приміщення (будинку) для вчинення відповідних виконавчих дій, в якому проживає боржник - ОСОБА_3, за адресою АДРЕСА_1. Однак, в ході проведення виконавчих дій ОСОБА_3 та його батько ОСОБА_1 (позивач) перешкоджали у проведенні таких дій, а саме: не допускали у приміщення, де проживає боржник, понятих для засвідчення акту опису й арешту майна (трьох телевізорів). У зв'язку з відсутністю підписів понятих в акті опису й арешту майна даний процесуальний документ є недійсним, його не існує.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, а також може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції та дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративний справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховуючи вимоги ст. 195 КАС України переглядає рішення суду першої інстанції стосовно позовних вимог, що задоволенні судом першої інстанції і з якими не погодився апелянт.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні норми чинного законодавства та обставини справи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" .

Відповідно до ч.1 ст.20 даного Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Згідно із ч.3 ст.11 цього Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Відповідно до ст.15 згаданого Закону виконавчі дії можуть провадитися за присутності понятих. Присутність понятих обов'язкова під час вчинення виконавчих дій, пов'язаних з примусовим входженням до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернене йому в натурі; до житлових будинків і квартир для забезпечення примусового виселення з них та вселення в них; до будинків, квартир та інших приміщень, в яких перебуває дитина, яка має бути передана іншим особам відповідно до рішення суду; під час проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна.

Понятий має право знати, для участі у провадженні яких виконавчих дій його запрошено, на підставі якого виконавчого документа вони провадяться, а також робити зауваження з приводу провадження виконавчих дій. Зауваження понятого підлягають занесенню до акта відповідної виконавчої дії. Понятий зобов'язаний засвідчити факт, зміст і результати виконавчих дій, під час провадження яких він був присутній. Перед початком виконавчих дій державний виконавець роз'яснює понятим їхні права і обов'язки, про що зазначається в акті.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах (ч.1 та ч.2 ст.52 Закону).

Відповідно до ч.5 ст.52 даного Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб (ч.1 ст.55 Закону).

Згідно із ч.1 ст.12 цього Закону сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Інші учасники виконавчого провадження мають право подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими цим Законом для цих осіб (ч.4 ст.12 Закону).

Судом першої інстанції встановлено, що у виконавчому провадженні №417/2 (№ЄДРВП 42943358), відкритому по примусовому виконанню виконавчого листа №352/3249/13-ц, виданого Тисменицьким районним судом 01.04.2014 року, про стягнення з ОСОБА_3 боргу в розмірі 112074,40 грн на користь ОСОБА_4, головним державним виконавцем відділу ДВС Тисменицького РУЮ Гаєвським В.В. 18.04.2014 року винесено постанову про об'єднання у зведене виконавче провадження №417/2 (№ЄДРВП 42943358) по стягненню боргу з ОСОБА_3 на загальну суму 331223,20 грн. виконавчих проваджень №417/2 (№ЄДРВП 42943358), №418/2 (№ЄДРВП 42943394), №419/2 (№ЄДРВП 42943414).

ОСОБА_1 є власником будинку по АДРЕСА_1 і це стверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до довідки №177 від 03.06.2014 року, виданої виконкомом Клузівської сільської ради, по АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_8.

ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_1 на умовах договору найму, де займає одну кімнату мансардного поверху.

Майно, що перебуває у кімнаті, в якій проживає ОСОБА_3, боржник у виконавчому провадженні, не належить останньому, а використовується ним на умовах договору позички від 01.08.2013 року.

Аналізуючи наведені положення Закон України "Про виконавче провадження", суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині визнання неправомірними дії головного державного виконавця відділу ДВС Тисменицького РУЮ Гаєвського В.В., які проявилися у незаконному та безпідставному входженні 13.08.2014 року до будинку ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, поза межами приміщення, яке в будинку займає боржник у зведеному виконавчому провадженні №42943358 ОСОБА_3, оскільки з досліджених у судовому засіданні відеозаписів, які фіксували проведення відповідачем виконавчих дій, вбачалося, що державний виконавець проводив опис майна, заходячи у всі приміщення, які займали члени сім'ї позивача, та які не займав боржник.

Встановлено також, що державний виконавець проводив опис майна без участі понятих, що є порушенням вимог ст.15 Закону України "Про виконавче провадження".

Проведення виконавчих дій по опису та арешту майна боржника здійснюється за безпосередньої участі понятих, участь яких гарантує неупередженість та законність дій державного виконавця, а не полягає у засвідченні ними своїми підписами вже складеного акту опису майна боржника та накладення на нього арешту. Понятий засвідчує факт, зміст і результати виконавчих дій, під час провадження яких він був присутній.

За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року у справі № 809/2737/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий-суддя Сапіга В.П.

Судді: Кухтей Р.В.

Обрізко І.М.