Справа № 242/654/15-а
Суддя: Моцний О. С.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

м. Селидове 13 березня 2015 року

Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючий - суддя Моцний О.С., при секретарі Нарижній О.Г., за участі представника неповнолітнього ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до Управління ПФУ в м. Селидове про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ

25.02.2015 року ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області про визнання неправомірним рішення про призначення ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 30 % від заробітку загиблого батька. Просить зобов'язати відповідача зробити ОСОБА_3 перерахунок розміру пенсії у зв'язку з втратою годувальника,з ІНФОРМАЦІЯ_2 року за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника - ОСОБА_4.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсягу, оскільки відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також сталої судової практики пенсії у зв'язку із втратою годувальника призначаються на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника. Вважає що матеріалами справи доведено, що на час звернення до відповідача з заявою від 01.10.2014 року про призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника неповнолітній ОСОБА_3 був та залишається дотепер єдиним непрацездатним членом сім'ї загиблого, який на час смерті свого батька перебував на його утриманні, а тому вважає, що позовні вимоги до Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове є законними, справедливими й обґрунтованими.

Представник відповідача в судовому засіданні надав до суду письмові заперечення в яких зазначив, що заявлені позовні вимоги не відповідають нормам чинного законодавства та просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши надані сторонами доводи й письмові докази, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає, що при розгляді даної конкретної справи пріоритетному застосуванню до відносин, пов'язаних з призначенням і виплатою пенсії у зв'язку з втратою годувальника який загинув на виробництві, підлягає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (№ 1058).

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Відповідно до частини другої, статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Відповідно до частини третьої, статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»:

1. Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

2. Дітям-сиротам пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірах, визначених частиною першою цієї статті, виходячи з розміру пенсії за віком кожного з батьків.

Судом встановлені наступні факти.

Батько неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_4, загинув в результаті групового нещасного випадку на шахті «Україна» під час виконання своїх трудових обов'язків ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На час загибелі ОСОБА_4 разом з ним проживав неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

01.10.2014 року неповнолітній ОСОБА_3 завернувся до відповідача по справі с заявою про призначення йому пенсії по втраті годувальника - свого батька ОСОБА_4.

Протоколом від 16.10.2014 року відповідач призначив неповнолітньому ОСОБА_3 пенсію у зв'язку з втратою годувальника в розмірі 30 відсотків від заробітку батька, з ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника неповнолітній ОСОБА_3 був та залишається зараз єдиним непрацездатним членом сім'ї загиблого ОСОБА_4, який на час загибелі свого батька перебував на його утриманні.

Позиція представника відповідача в частині безпідставності вимог позивача ґрунтується виключно на твердженні, що відповідно до вимог діючого пенсійного законодавства України у разі загибелі годувальника в результаті нещасного випадку на виробництві, пенсії по втраті годувальника повинні призначатися за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до роз'яснень викладених в постановах Верховного Суду України від 15.04.2014 року (справа № 21-67а14), від 15.07.2014 року (справа № 21-263а14), від 16.09.2014 року (справи №№ 21-309а14, 21-351а14), від 14.10.2014 року (справа № 21-445а14) вказано, що до відносин, пов'язаних з призначенням і виплатою пенсії по втраті годувальника, який загинув на виробництві пріоритетному застосуванню підлягає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких базуються її вимоги та заперечення. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності дій або бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

З огляду на вищевказані норми пенсійного законодавства України, суд вважає позицію представника відповідача помилковою та такою, що не ґрунтується на вимогах закону, та спростовується наявними в справі документами.

Суд вважає що в даному конкретному випадку відповідач не мав законних підстав призначати неповнолітньому ОСОБА_3 пенсію по втраті годувальника за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 30 % від заробітку загиблого батька.

Суд приходить до висновку що відповідач протиправно не призначив неповнолітньому ОСОБА_3 пенсію у зв'язку із втратою годувальника, в розмірі 50% від пенсії загиблого годувальника - ОСОБА_4, відповідно до вимог Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що є неприпустимим.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 10, 36, 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 9-12, 70, 71, 86, 100, 158-163 КАС України суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неправомірним рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. про призначення ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 30 % від заробітку загиблого батька, з ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове зробити ОСОБА_3 перерахунок пенсії у зв'язку з втратою годувальника,з ІНФОРМАЦІЯ_2 року за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника - ОСОБА_4.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Селидівський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя