Справа № 820/20508/14
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 р.Справа № 820/20508/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Міндоходів у Луганській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2015р. по справі № 820/20508/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Міндоходів у Луганській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Сєвєродонецьку Головного Управління Міндоходів у Луганській області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 03.02.2014 року № про нарахування податку на додану вартість на загальну суму 42544,50 грн., з яких 28363,0 грн. - за основним платежем та 14181,50 грн. - штрафна (фінансова) санкція.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у місті Сєвєродонецьку Головного Управління Міндоходів у Луганській області про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Сєвєродонецьку Головного Управління Міндоходів у Луганській області від 03.02.2014 року №.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у встановленому діючим законодавством порядку зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності 11.06.2002 року, 18.06.2002 року взятий на податковий облік у ДПІ у м. Сєвєродонецьку як платник податків та 01.02.2012 року зареєстрований платником ПДВ.

Згідно вимог пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75, пп. 78.1.11 п.78.1 ст. 78, ст.79 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) та відповідно до наказу від 25.12.2013№ 529-п, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів та зборів фізичних осіб Управління доходів та зборів фізичних осіб ДПІ у м. Сєвєродонецьку Андреєвою Лілією Миколаївною, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово - господарської діяльності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) з питання дотримання вимог чинного податкового законодавства в частині нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ „Вектра 3000" (код за ) та ТОВ „Вістол" (код за ЄДРПОУ - 32926534) за період з 01.10.2010 р. по 30.09.2013 р відповідно до затвердженого плану перевірки.

За підсумками перевірки підприємства працівниками органу податкової служби було складено акт перевірки за №24/12-14-17-02/НОМЕР_2 від 15.01.2014 року.

Відповідно до висновків акту перевірки були встановлені наступні порушення: п.198.1,п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 28363,0 грн. за лютий 2012 року - 3167,0 грн., квітень 2012 року - 674,0 грн., травень 2012 року - 1426,0 грн., червень 2012 року -9830,0 грн., липень 2012 року - 109,0 грн., серпень 2012 року - 624,0 грн., вересень 2012 року - 4490,0 грн., листопад 2012 року - 4658,0 грн., грудень 2012 року - 3385,0 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки ДПІ 03.02.2014 року було винесено податкове повідомлення-рішення відповідача № про нарахування податку на додану вартість на загальну суму 42544,50 грн., з яких 28363,0 грн. - за основним платежем та 14181,50 грн. - штрафна (фінансова) санкція.

Позивач не погодився з винесеним рішенням та оскаржив його до Головного управління Міндоходів у Луганській області та Міністерства доходів і зборів України.

За результатами розгляду, скарги позивача залишені без задоволення, а податкове повідомлення - рішення - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - Кодекс), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами п.198.3. ст. 198 Податкового кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

-дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, що передбачено п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України.

Отже, підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, видана платником податку.

Між тим, колегія суддів зазначає, що визначальною умовою для формування податкового кредиту за певними господарськими операціями є реальність цих господарських операцій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем доведено реальність спірних господарських операцій за якими був сформований податковий кредит, виходячи з наступного.

Основними видами діяльності Позивача є діяльність автомобільного вантажного транспорту, вантажний автомобільний транспорт, а також надання в оренду вантажних автомобілів та неспеціалізована оптова торгівля.

Позивач має у власності та використовує у господарській діяльності наступну вантажну техніку: Автомобіль КАМАЗ 5511 вантажний (самоскид), держномер НОМЕР_4, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 03.08.2005 року; Автомобіль КАМАЗ 5410 вантажний (сідловий тягач), держномер НОМЕР_6, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 20.10.2011року; Автомобіль КАМАЗ 5511 вантажний (самоскид), держномер НОМЕР_8, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 від 26.03.2004 року.; Екскаватор АТЕКА-881, заводський номер НОМЕР_10, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини НОМЕР_11 від 22.05.2013 року.; Автокран МАЗ 5337, держномер НОМЕР_12, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_13 від 04.02.2014 року.; Автомобіль VOLVO FМ42Т вантажний (сідловий тягач), держномер НОМЕР_14, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_15 від 20.04.2012 року; Автомобіль КАМАЗ 5410 вантажний (сідловий тягач), держномер НОМЕР_16, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_17 від 02.04.2014 року.; Автомобіль КАМАЗ 54115 вантажний (сідловий тягач), держномер ВВ 8267 ВВ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ВВС № 068314 від 04.01.2008 року; Напівпричіп (бортовий тентований) LECITRAILER SRЗЕ держномер НОМЕР_18, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_19 від 24.04.2012 року.; Напівпричіп (бортовий тентований) SCHEWERIN ER держномер НОМЕР_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_20 від 08.10.2010 року.; Напівпричіп (бортовий тентований) МАЗ 933013 держномер НОМЕР_21, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_22 від 20.02.2008 року.; Напівпричіп (бортовий тентований) DESOT OPL3AT 3899SSR держномер НОМЕР_23, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_24 від 01.06.2012 року.; Напівпричіп (бортовий) КЗАП 9370 держномер НОМЕР_25, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_26 від 12.08.2006 року.; Навантажувач Т-156 держномер НОМЕР_27, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини НОМЕР_28 від 14.12.2005.08.2006 року.

Крім того, Позивач є водієм категорії В та С і трактористом-машиністом, а також має найманих працівників - водіїв категорій А, В, С, Д та Е, що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями паспортів та посвідчень водіїв.

Здійснюючи господарську діяльність у період, що перевірявся, 17.02.2012 року Позивач уклав із ТОВ «Вістол» у спрощений спосіб договір на постачання дизельного пального в кількості 2000,00 літрів за ціною 7,917 грн. (без ПДВ) на загальну суму 19 000,00 грн., в тому числі ПДВ 3 166,67 грн.

Вказаний порядок укладення господарських договорів регламентовано ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ „Вістол" було надано оферту - рахунок-фактуру № 000100 від 17.02.2012 року, Позивачем вказану оферту було акцептовано шляхом прийняття поставленого пального (видаткова накладна № 000100 від 17.02.2012 року) та оплати (банківська виписка за 07.03.2012 року).

Постачання пального за укладеним 17.02.2012 року договором та його оплата, формування податкових зобов'язань та їх декларування підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, зокрема: рахунком-фактурою № 000100 від 17.02.2012 року; видатковою накладною № 000100 від 17.02.2012 року; податковою накладною № 100 від 17.02.2012 року; реєстром виданих та отриманих податкових накладних за лютий 2012 року; банківською випискою за 07.03.2012 року; податковою декларацією з ПДВ за лютий 2012 року.

В подальшому придбане пальне було використано в ході експлуатації вантажних автомобілів Позивача при здійсненні господарської діяльності.

20.06.2012 року Позивач уклав з ТОВ „Вістол" господарський договір №83 на виконання робіт з ремонту причепа державний номер НОМЕР_3. а саме: заміна днища причепа, ремонт рами, фарбування стійок бортів.

Виконання робіт за договором № 83 від 20.06.2012 року та їх оплата, формування податкових зобов'язань та їх декларування підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, а саме: господарським договором № 83 від 20.06.2012 року; актом приймання передачі матеріалів від 21.06.2012 року; рахунком-фактурою№270604 від 27.06.2012 року; актом здачі-приймання виконаних робіт № 149 від 27.06.2013 року; податковою накладною № 149 від 27.06.2012 року; реєстром виданих та отриманих податкових накладних за червень 2012 року; банківською випискою за 11.09.2012 року; податковою декларацією з ПДВ за червень 2012 року.

23.04.2012 року Позивач уклав з ТОВ „Вектра 3000" господарський договір № 230425 на постачання транспортом і за рахунок Покупця продукції (товару), необхідної для ведення господарської діяльності.

За договором № 230425 від 23.04.2012 року ТОВ „Вектра 3000" у період з липня по грудень 2012 року поставило, а Позивач прийняв та оплатив запасні частини, дизельне пальне, мастила, на загальну суму 127 197,42 грн., в тому числі ПДВ 20 336,23 грн.

Постачання продукції за договором № 230425 від 23.04.2012 року, її прийняття та оплата, формування податкових зобов'язань та їх декларування підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, а саме: господарським договором № 230425 від 23.04.2012 року; рахунками-фактурами; видатковими накладними; товарно-транспортними накладними; податковими накладними; реєстрами виданих та отриманих податкових накладних; сертифікатами якості; податковими деклараціями з ПДВ за період з лютого по грудень 2012 року.

В подальшому придбане пальне та мастила були використані в ході експлуатації вантажних автомобілів Позивача при здійсненні господарської діяльності, а запасні частини використані в ході ремонту вантажних автомобілів.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про реальність спірних господарських операцій.

Колегія суддів зазначає, що порушення, на думку відповідача, порядку здійснення господарської діяльності контрагентами позивача не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою вважати неправомірним формування податкового кредиту позивачем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо його формування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, сама по собі несплата податку контрагентом позивача, або його контрагентами (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит позивача.

Такі висновки також узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно приписів ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.2009 року судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Отже, позивач не може нести наслідків невиконання контрагентом його зобов'язань. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Таким чином, позивачем правомірно сформовано податковий кредит за спірний період на підставі виданих ТОВ „Вістол" та ТОВ „Вектра 3000" податкових накладних.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставного донарахування позивачу грошового зобов'язання з ПДВ за спірний період.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Міндоходів у Луганській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2015р. по справі № 820/20508/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко Я.М.
Судді(підпис) (підпис) Шевцова Н.В. Мінаєва О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 16.03.2015 р.