Справа № 564/2918/14-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Грипіч Л.А.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"16" березня 2015 р. Справа № 564/2918/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області на постанову Костопільського районного суду Рівненської області від "06" січня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області про визнання протиправним рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобов'язання здійснити призначення пенсії ,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати неправомірною відмову УПФУ в Костопільському районі Рівненської області у призначенні їй пенсії за вислугу років за Законом України "Про прокуратуру"; зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 20 жовтня 2014 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів і різниці неодержаних сум.

Позов мотивований тим, що відповідач безпідставно не зарахував їй до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років половину терміну навчання в Чернігівському юридичному технікумі - 01 рік 05 місяців 01 день , половину терміну навчання в Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого -02 роки 08 місяців 14 днів, та періоду перебування в частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років - 03 роки 09 місяців 08 днів.

Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 06 січня 2015 року позов задоволено. Визнано рішення Управління Пенсійного фонду в Костопільському районі від 27.10.2014р №3854/06 про відмову ОСОБА_3 у призначенні пенсії за вислугу років неправомірним та зобов'язано Управління Пенсійного фонду в Костопільському районі призначити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років з 20.10.2014 року згідно ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" з нарахуванням компенсації втрати частини доходів і різниці неодержаних сум за період з 20 жовтня 2014р.

Допущено негайне виконання постанови суду та зобов"язано відповідача подати до суду звіт про виконання рішення.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач- Управління Пенсійного фонду України в Костопільскому районі Рівненської області, який, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. У поданій апеляційній скарзі вказує, що на день подачі позивачем заяви про призначення пенсії у неї був відсутній необхідний стаж роботи, передбачений ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», оскільки період навчання в технікумі та на заочній формі навчання юридичної академії не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. Крім того, зазначає УПФУ, не може бути включено до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону "Про прокуратуру" і період відпустки позивачки по догляду за дитиною, оскільки відпустка їй надана не в період роботи на посадах, що перелічені в ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивач з 05.06.1998 року прийнята на роботу в органи прокуратури Рівненської області на посаду помічника прокурора Костопільського району і з того часу працює на посадах, які включені в перелік посад, перелічених в статті 56 Закону України "Про прокуратуру", час роботи на яких дає право на пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно довідки, виданої прокуратурою Рівненської області, станом на 17.10.2014 року вислуга років ОСОБА_3 становить 16 років 04 місяці 12 днів.

Як свідчить копія диплому НОМЕР_1 позивач з 01.09.1986 року по 03.07.1989 року навчалась на денному відділенні Чернігівського юридичного технікуму за спеціальністю "бюджетний облік", і отримала кваліфікацію бухгалтера-фінансиста (а.с.19).

Згідно копії диплому НОМЕР_2 позивач з 01.09.1990 року по 30.01.1996 року навчалась на заочній формі навчання в Національний юридичній академії ім. Я. Мудрого за спеціальністю "правознавство" і отримала кваліфікацію юриста (а.с.16).

Трудова книжка позивачці вперше видана в липні 1989 року при поступленні на роботу юрисконсультом в Іваново-Долинський спецкар"єр , де вона працювала до 30 січня 1995 року і звільнена в порядку переведення на посаду спеціаліста - юриста Костопільського відділення "Промінвестбанку". На даній посаді позивач працювала до 04.06.1998 року, звільнена в порядку переведення в прокуратуру Костопільського району (а.с.12-13).

В період роботи юрисконсультом Іваново-Долинського спецкар"єру, ОСОБА_3 перебувала у частково оплачуваній відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трьох років - сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 22 квітня 1991 року до дати звільнення 30.01.1995 року (а.с.22-26).

20 жовтня 2014 року позивач звернулась до УПФ із заявою, в якій просила призначити їй пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» (а.с.9).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_3, відповідач надав відповідь з роз"ясненням порядку призначення пенсії за вислугу років за Законом України "Про прокуратуру" і вказав на відсутність підстав для призначення такої пенсії позивачці з огляду на відсутність необхідного стажу вислуги років. Пенсійний орган вважає, що відсутні правові підстави для зарахування до вислуги років половини термінів навчання в Чернігівському юридичному технікумі, Національній юридичній академії та перебування у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною.

Не погодившись з такою відмовою УПФ, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з приписів ст.43 Закону України "Про освіту", ст.25 Закону України "Про вищу освіту", та ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру", навчання в Чернігівському юридичному технікумі та Національній юридичній академії, час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років неправомірно не включено відповідачем у стаж роботи для призначення позивачу пенсії за Законом України "Про прокуратуру".

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права , виходячи з наступного.

Відповідно до ст.50-1Закону №1789-XII прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення певної вислуги років.

До вислуги років, яка дає право на пенсію, згідно з цією статтею зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст.56 зазначеного закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури працівниками, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років (ч.6 ст.50-1 закону №1789-XII).

Для того щоб установити, чи зараховується до вислуги років позивача половина строку навчання на заочному факультеті в Національній юридичній академії, необхідно з'ясувати зміст таких понять, як «трудовий стаж», «спеціальний стаж» та «вислуга років».

Відповідно до ч.3 ст.42 Закону «Про освіту» від 23.05.91 №1060-XII підготовка фахівців у вищих навчальних закладах може проводитися з відривом (очна), без відриву від виробництва (вечірня, заочна), шляхом поєднання цих форм, а з окремих спеціальностей - екстерном.

Підпунктом 6.3 п.6 Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти від 2.06.93 №161 (зареєстровано у Міністерстві юстиції 23.11.93 за №173), передбачено, що вечірня і заочна (дистанційна) форми навчання є формами здобуття певного рівня освіти або кваліфікації без відриву від виробництва.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9.07.2003 №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Однак ч.4 цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1.01.2004), зокрема у Законі «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.91 №1788-XII, йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «стаж страховий», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню.

Так, згідно зі ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Крім того, відповідно до ч.3 цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад у зв'язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасовою непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Так, ст.51 Закону №1788-XII передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі й прокурорсько-слідчі працівники на підставі Закону №1789-XII.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.

Постановою КМ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.93 №637 також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з п.2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.93 №58 (зареєстровано у Міністерстві юстиції 17.08.93 за №110), до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, записи про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо), у вищих навчальних закладах та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (п.2.16 Інструкції).

Зазначене свідчить, що питання ведення, контролю за веденням запису в трудовій книжці відомостей щодо трудового (в тому числі спеціального) стажу віднесено до компетенції роботодавця або, у виняткових випадках, юридичної особи, в якій власник трудової книжки провадить не трудову, але іншу основну свою діяльність. У випадку, коли така діяльність не є трудовою, а іншою, але не основною, зокрема коли йдеться про навчання на заочному факультеті, відомості про неї не можуть стосуватися трудового стажу, а відповідно до п.2.18 Інструкції можуть вноситись до трудової книжки інформаційно. Такі дані не можуть заміщувати (поглинати) собою даних, що становлять безпосередньо трудовий стаж.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 протягом періоду навчання на заочному факультеті в Національній юридичній академії ім.Я.Мудрого працювала з липня 1989 р. до січня 1995 р. на Іваново-Долинському спецкар"єрі . Тобто за цей час вона має стаж роботи, але не спеціальний, а загальний.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що навчання на заочному факультеті у вищому навчальному закладі не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. Включення цього періоду до вислуги років суперечить юридичній природі (сутності) цього виду спеціального стажу, оскільки, крім вищезазначеного, закон пов'язує встановлення особливих правил призначення пенсії за вислугу років саме з неможливістю продовжувати роботу чи службу на певних посадах або в певних умовах праці у зв'язку з втратою професійної працездатності особи або її придатності до настання пенсійного віку.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд України вже висловив у постанові від 5 листопада 2013 року (справа № 21-289а13).

Відповідно до ст. 244-2 КАС України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Щодо права ОСОБА_3 на зарахування половини періоду навчання у Чернігівському юридичному технікумі, колегія суддів звертає увагу на таке.

Посилаючись на приписи ст.43 Закону України „Про освіту", суд допустив вільне тлумачення Закону і не врахував, що в ст.30 Закону (на час розгляду справи) встановлені освітні та освітньо-кваліфікаційні рівні, які включають початкову загальну освіту; базову загальну середню освіту; повну загальну середню освіту; професійно-технічну освіту; базову вищу освіту; повну вищу освіту.

Технікуми були віднесені до вищих навчальних закладів ст. 34 Законом УРСР „Про освіту" від 23.05.91 р., який набрав чинності з 04.06.91 р. Проте, на час набранні чинності вказаним Законом, який не передбачав зворотну дію у часі, позивачка вже закінчила навчання в Чернігівському юридичному технікумі, який на той час не відносився до вищих навчальних закладів.

Що стосується правових підстав для зарахування до стажу, який дає право позивачці для призначення пенсії за вислугу років за Законом України "Про прокуратуру" періоду відпустки по догляду за дитиною, то слід мати на увазі наступне.

Як вже зазначалось, вислуга років є видом спеціального стажу. Спеціальний стаж - це період роботи ( або період, коли працівник не працював з поважних причин, але залишався у трудових відносинах з державним органом (період знаходження у відпустці, тимчасової непрацездатності у зв'язку із хворобою тощо) в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Отже, право на зарахування до спеціального стажу періоду догляду за дітьми мають особи, яким такі відпустки надані в період роботи на посадах, визначених ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" і які дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Оскільки посада ( юрисконсульт Іваново-Долинського спецкар"єру), яку обіймала позивач в період надання їй відпусток по догляду за дітьми, до цього переліку не відноситься, період відпустки не підлягає включенню до спеціального стажу.

Таким чином, відповідач дійшов вірного висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років, оскільки дані записів зроблених в трудовій книжці позивача та додані нею до заяви про призначення пенсії документи не підтверджують наявність у неї на момент звернення стажу роботи, необхідного для призначення пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру»( на день звернення - необхідно мати вислугу 22 роки, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підставними і повністю спростовують висновки суду першої інстанції.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим в силу вимог ст. 202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області задовольнити, постанову Костопільського районного суду Рівненської області від "06" січня 2015 р. скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у позові ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та зобов"язання призначити пенсію,- в і д м о в и т и.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі Рівненської області вул.Грушевського,34а,м.Костопіль,Рівненська область,35000

4-третій особі: - ,