Справа № 2а/1270/3732/12
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" березня 2015 р. м. Київ К/9991/57123/12

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції у м. Луганську Луганської області Державної податкової служби (далі - Інспекція)

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04.07.2012

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2012

у справі № 2а-1270/3723/2012

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Альянсбудтрейд" (далі - Товариство)

до Інспекції

про скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 04.07.2012, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2012, позов задоволено; визнано незаконним податкове повідомлення-рішення від 25.04.2012 № .

У прийнятті цих судових актів попередні судові інстанції виходили з реальності виконання операцій з поставки позивачеві підрядних робіт у рамках господарських правовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Лугпромстройсантехмонтаж» (далі - ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж»).

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішеннями попередніх судових інстанцій, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові акти і відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник посилається на те, що судами не досліджено обставини фінансово-господарської діяльності названого контрагента у світлі наявності об'єктивної можливості виконати підрядні роботи в задекларованих обсягах, не надано правову оцінку доводам податкової інспекції щодо фіктивності спірного постачальника, які підтверджують номінальне оформлення цих операцій первинними документами виключно для створення наслідків у податковому обліку.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги Інспекції з урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, Інспекцією було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку Товариства з питань повноти обчислення та своєчасності сплати податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» за період з 01.10.2010 по 30.09.2011, оформлену актом від 06.04.2012 № 5/16-33432360.

Під час цієї перевірки податкова інспекція не визнала право позивача на формування податкового кредиту за операціями з придбання ремонтно-будівельних робіт у названого контрагента у зв'язку з фіктивним характером цих операцій. Наведене стало підставою для прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення, за яким Товариству визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 315 485 грн. (у тому числі 271 588 грн. за основним платежем та 43897 грн. за штрафними санкціями).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який регулював порядок формування податкового кредиту до 01.01.2011) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Аналогічні за змістом положення містяться й у Податковому кодексі України (далі - ПК України).

Так, за змістом пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість на суму понесених (нарахованих) витрат по сплаті ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів (у тому числі податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Перевіряючи законність оспорюваного донарахування, судові інстанції встановили, що на підтвердження реальності господарських операцій з названим постачальником Товариством подано договір підряду, довідки про вартість виконаних підрядних робіт типової форми № КБ-3, акти приймання виконаних будівельних робіт типової форми № КБ-2в, податкові накладні, проаналізувавши які, суди визнали їх такими, що дозволяють з достатнім ступенем достовірності зробити висновок про реальність господарських взаємовідносин між платником та ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж».

Однак при цьому не отримали належної правової оцінки доводи Інспекції про відсутність у цього постачальника об'єктивної можливості виконати підрядні роботи у задекларованих обсягах з огляду на наявність у нього ознак фіктивного суб'єкта господарювання, а саме - неперебування за місцем реєстрації, відсутність трудових ресурсів, основних засобів, виробничих активів, необхідних для досягнення результатів відповідної господарської діяльності та виконання розглядуваних поставок, подальша ліквідація.

Також суди залишили поза увагою і доводи податкового органу про наявність у поданих платником податкових накладних недоліків, що перешкоджають ідентифікації учасників цих операцій (як-от відсутність підпису відповідальної особи, відсутність печатки ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж»). Зазначивши про невиконання Інспекцією обов'язку з перенесення строку проведення податкової перевірки для надання платникові часу на відновлення відсутніх податкових накладних, суди не перевірили фактичну наявність таких накладних на час вирішення даного спору.

Не є обґрунтованими і посилання судів на рішення адміністративного суду, яким визнано протиправними дії податкового органу з проведення податкової перевірки ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» з підстав порушення процедури її проведення, позаяк даний факт не має правового значення для вирішення цього спору.

Слід зазначити, що податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, якщо для цілей оподаткування обліковані операції не у відповідності з їх економічним змістом або операції, не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру). Якщо за наслідками оцінки поданих податковим органом та платником доказів за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійде висновку про невідповідність сформованих даних податкового обліку реальним фактам підприємницької діяльності, то суд повинен визначити обсяг прав та обов'язків платника у сфері оподаткування, виходячи з дійсного економічного змісту господарської операції.

Тому з огляду на виявлені під час вирішення цього спору факти судам необхідно було більш ретельно перевірити обставини стосовно ходу виконання робіт за договором підряду, укладеним позивачем з ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», з'ясувавши, чиїми силами виконувалися зазначені підрядні роботи, які особи конкретно контролювали виконання цих робіт; кому саме та яким чином Товариством було забезпечено доступ до об'єктів для виконання робіт, шляхом, зокрема, надання перепусток, подання списків осіб охороні тощо, яким чином позивач здійснював поточний контроль за станом виконання робіт.

Також судам слід було витребувати виписки з банківських рахунків названого постачальника з метою перевірки наявності у нього витрат, пов'язаних з реальним здійсненням господарської діяльності, у тому числі витрат на оренду приміщень, оплату комунальних платежів, витрат на електроенергію, виплату заробітної плати, а також витрат, що виникли у зв'язку з реальним виконанням спірних операцій.

Ухилення судами від перевірки та надання правової оцінки доводам Інспекції, якими вона мотивує порушення Товариством правил оподаткування, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, у тому числі з виявленням та витребуванням доказів з власної ініціативи, та вимагає скасування прийнятих у справі судових актів з направленням останньої на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції у м. Луганську Луганської області Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 04.07.2012 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.08.2012 у справі № 2а-1270/3723/2012 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько