Справа № 2а-8903/12/1370
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2012-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2012 р. № 2а-8903/12/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Журомської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Козак Н.Є.,

за участю представника відповідача Антонюка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Провімі»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Львові про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Провімі»звернулося у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові (далі- СДПІ по роботі з ВПП у м.Львові) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення № /23681 від 29.11.2011 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки податкового органу є безпідставні та необгрунтовані, оскільки базуються на підставі наявної в органах ДПС інформації щодо директора контрагента позивача -ІП «ММВ-Інвест»ОСОБА_2 та довідки перевірки ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус», що зроблена Новомосковською ОДПІ про правочини, які мають ознаки нікчемності між ТзОВ «ВФ «Сіріус»і його контрагентами, а не на основі даних та підтверджуючих фактів порушення законодавства саме ТзОВ «Провімі». Зазначає, що оскільки на момент укладення правочину та його виконання ТОВ «Провімі»та ІП «ММВ-Інвест», ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус»дотримано усіх формальних вимог закону, зокрема, контрагенти зареєстровані у якості платників податку на додану вартість, тому існують підстави стверджувати про дотримання обов'язкових вимог, що дають право платнику податків на формування податкового кредиту. Додатково посилається на той факт, що в описовій частині акту вказано, що обидва підприємства-постачальники задекларували свої зобов'язання перед бюджетом по сплаті податку на додану вартість по господарських операціях з продажу товарів (робіт, послуг) із ТзОВ «Провімі»в повному обсязі та вчасно, а саме 21 254,10 грн. та 51 337,92 грн. відповідно за березень 2010 року та червень 2011 року відповідно. Тому вважає необгрунтованим висновок податкового органу про нікчемність правочинів ТзОВ «Провімі»з його контрагентами, та безпідставними сумніви щодо факту проведення господарських операцій.

Представники позивача в судових засіданнях, у яких були присутні, позов підтримали з підстав, зазначених у позові та усних поясненнях, просили позов задовольнити. Позивач у судове засідання 10.12.2012 року явки повноважного представника не забезпечив.

Неявка у судове засідання представника позивача без поважних причин, всупереч визначеному ч.2 ст. 49 КАС України обов'язку добросовісно користуватися належними процесуальними правами, також унеможливлює розгляд адміністративної справи судом в межах строку визначеного ч.1 ст. 122 КАС України та здійснення передбачених ч.1 ст.2 КАС України завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи, оскільки представником позивача в судовому засіданні було надано пояснення по справі.

Відповідач проти позову заперечив, подав письмові заперечення на позов. У поданих запереченнях зазначив, що до перевірки позивачем не представлено документів на фактичне здійснення господарських операцій з ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус»тому не підтверджено фактичну поставку шроту соняшникового від ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус»до ТзОВ «Провімі». Також Товариством не надано документів, які підтверджують проведення розрахунків за транспортні послуги з IП «ММВ-Інвест»: виписки банку, платіжіні доручення, векселі, вважає правомірним висновок податкового органу, що ТзОВ «Провімі»не підтверджено фактичне надання транспортно - експедиційних послуг ІП «ММВ-Інвест». Зазначив, що документи ( у тому числі договори, накладні, акти прийняття - передачі товару) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, а оскільки Товариством надано до перевірки документи у яких містилися неповні та суперечливі відомості, то такий платник податку не має права на отримання податкової вигоди.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях. Додатково зазначив, що до матеріалів справи позивачем долучено договір від 10.06.2009 року № 10/1 щодо поставки шроту соняшникового від ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус», термін дії якого закінчується 31.12.2009 року, проте господарські операції між сторонами даного договору проводились у березні 2010 року. Щодо господарських операцій з ІП «ММВ-Інвест»зазначив, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) складені раніше ніж складені товаро-транспортні накладні, по вказаних документах не є можливим встановити особу від ІП «ММВ-Інвест», котра підписала акт та товаро-транспортні накладні, також позивачем не долучено документів, які б свідчили про отримання товару, щодо якого за договором від 04.01.2011 року № 002 здійснювалось перевезення. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

СДПІ по роботі з ВПП у м.Львові ДПС проведена документальна невиїзна перевірка ТзОВ «Провімі»по питанню правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус»за період з 01.03.2010 р. по 31.03.2010 р., з ІП «ММВ-Інвест» за період з 01.06.2011 р. по 30.06.2011 р., за результатами якої складено акт від 04.11.2011 р. № 1289/08-01/32730400.

Під час перевірки СДПІ по роботі з ВПП у м.Львові ДПС досліджувались документи, представлені Товариством на підтвердження господарських операцій, а також взяті до уваги довідка та акти перевірок контрагентів позивача.

Проведеною перевіркою встановлено порушення ТзОВ «Провімі»: п.п.7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4, п.п. 7.5.1 п.7.5, п.п.7.7.1, 7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», - встановлено завищення податкового кредиту декларації з ПДВ за період березень 2010 року в загальній сумі 21 254,10 грн.; порушення п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, - встановлено завищення податкового кредиту в декларації з ПДВ за червень 2011 року в загальній сумі 59 337,92 грн.

За результатами встановлених порушень СДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 29.11.2011 року № /23681, яким Товариству визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 85 906,54 грн. (основний платіж -80 592,02 грн., штрафна фінансова санкція -5 314,52 грн.)

Зазначене податкове повідомлення-рішення оскаржувалось в адміністративному порядку та залишене без змін за результатами розгляду.

Не погодившись з винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся в суд за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

У п.п. 7.2.1 п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»визначено вимоги до змісту та форми податкової накладної. У п.п. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 цього Закону передбачено порядок визначення податкового кредиту. Зокрема, у ч. 1 п.п. 7.2.1 п. 7.2. ст. 7 передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п. 7.4.4 п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно з п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У п.п. 7.7.1. п. 7.7. ст. 7 цього Закону передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Витрати суб'єкта господарювання для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) не оборотних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі з придбанням та або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання, яких є митна територія України; г) ввезення необоротніх активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

ТзОВ «Провімі»в березні 2010 року проводило взаєморозрахунки з ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус», на підставі яких ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус»виписало для ТзОВ «Провімі»податкові накладні від 03.03.2010 р. № 0303 та № 0303/2 на поставку товарів (шрот соняшниковий). На підставі отриманих податкових накладних, суми податку на додану вартість ТзОВ «Провімі»відобразило у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних та включило до складу податкового кредиту з ПДВ за березень 2010 року 21 254,10 грн.

Листом від 07.10.2011 року СДПІ скеровано запит до ТзОВ «Провімі»щодо надання документів, які підтверджують взаєморозрахунки з ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус»за період з 01.03.2010 р. по 31.03.2010 р.

До перевірки Товариством представлено податкові накладні №0303, № 0303/2 від 03.03.2010 р., накладні № 03/1, № 03/3 від 30.03.2010 р., журнал-ордер і відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками за березень 2010 р.».

Як зазначив у судовому засіданні представник позивача, господарські операції у березні 2010 року між ТзОВ «Провімі»та ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус»відбувалися на виконання умов договору від 10.06.2009 року № 10/1 щодо поставки шроту соняшникового. З матеріалів справи встановлено, що термін дії такого закінчується 31.12.2009 року.

СДПІ встановлено, що до перевірки ТзОВ «Провімі»не надано угоду з ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус», товарно-транспортні, залізничні або інші накладні на транспортування товару, шляхові листи, довіреності на отримання товарів, документів, які підтверджують розрахунки (платіжні доручення, виписки банку, векселі, прибуткові касові ордери).

При перевірці СДПІ використано довідку позапланової невиїзної документальної перевірки ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус»з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість за період з 01.03.2010 р. по 31.03.2010 р. по взаємовідносинах з ТзОВ «Східна вугільна компанія 2009»від 09.06.2011 р. № 201/231/34675944 Новомосковської ОДПІ.

Відповідно до акту про неможливість проведення перевірки платника податку ТОВ «Східна - вугільна - компанія -2009»з питань підтвердження відомостей, отриманих від контрагентів згідно переліків таблиці за березень 2010 року, ДПІ у Київському p-ні м. Донецька зазначено, що за вказаною адресою дане підприємство не знаходиться, діяльності за вказаною адресою не здійснює, основні засоби відсутні, відповідно до довідки по формі 1 ДФ кількість працюючих на підприємстві 1 особа (директор підприємства), який враховуючи загальний обсяг задекларованих доходів від реалізації товарів (робіт, послуг), фізично не міг здійснювати такий обсяг роботи. ДПІ у Київському p-ні м. Донецька в ході проведення аналізу матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів, встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг). Згідно висновку Новомосковської ОДПІ відповідно до частин першої і п'ятої статті 203, частин першої і другої статті 215, статті 228 ЦК України, зазначені правочини з ТОВ «Східна вугільна компанія 2009»та ТОВ «Провімі»мають ознаки нікчемності та є нікчемними - в силу припису закону. Правочини укладені з контрагентами порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб

Враховуючи, що до перевірки ТзОВ «Провімі» не представлено документів на фактичне здійснення господарських операцій з ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус»тому податковим органом встановлено, що не підтверджено фактичну поставку шроту соняшникового від ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус»до ТзОВ «Провімі».

Між ТзОВ «Провімі»та ІП «ММВ-Інвест»було укладено договір від 04.01.2011 року № 002 на транспортно-експедиційне обслуговування, на підставі якого ІП «ММВ-Інвест»виписало податкові накладні на транспортно-експедиційне обслуговування № 2, № 3, № 7 від 01.06.2011 р., № 4, № 6 від 02.06.2011 р., № 5 від 03.06.2011 р., № 8, № 9, № 11 від 06.06.2011 р., № 10, № 12, № 13 від 08.06.2011 р., № 18, № 19 від 09.06.2011 р., № 20, від 10.06.2011 р., № 21 від 11.06.2011 р., № 22 від14.06.2011 р., № 25 від 15.06.2011 р., № 28 від 16.06.2011 р., № 29, № 30 № 31, № 32, № 33 від 17.06.2011 р., № 34 від 20.06.2011 р., № 35 від 21.06.2011 р., № 36, № 37 від 22.06.2011 р., № 39 від 23.06.2011 р., № 40, № 41 від 25.06.2011 р., № 43, № 44, № 45 від 27.06.2011 р., № 46 від29.06.2011 р. Згідно з отриманими податковими накладними ТзОВ «Провімі»відобразило 59 337,92 грн. ПДВ у реєстрах отриманих та виданих податкових накладних та включило до складу податкового кредиту в декларації з ПДВ за червень 2011 року.

Листом від 07.10.2011 року СДПІ скеровано до ТзОВ «Провімі»запит щодо надання документів, які підтверджують взаєморозрахунки з ІП «ММВ-Інвест»за період з 01.06.2011 р. по 30.06.2011 р.

До перевірки Товариством представлено договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 0002 від 04.01.2011 р., видаткові накладні № ПР-0004222, № ПР16-0296 від 16.06.2011 р., перелічені вище податкові накладні, журнал-ордер і відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками за червень 2011 р.», акти здачі-прийняття робіт.

До перевірки Товариством не представлено документів, які б підтверджували проведення розрахунків за транспортні послуги (виписки банку, платіжні доручення, векселі).

При перевірці податковий орган використав Акт про неможливість проведення зустрічної звірки ІП «ММВ- Інвест»щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за червень 2011 року від 30.09.2011 №3936/2330/36364986 ДПІ у м.Вінниці. За результатами перевірки IП «ММВ - Інвест»встановлено: відсутність за юридичною та фактичною адресами , діяльності за вказаними адресами не здійснює, основні засоби відсутні, найманих працівників не має, факт реєстрації ІП «ММВ-Інвест»ОСОБА_2 за винагороду та відсутність у нього наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження керівника підприємства , що свідчить про те, що дане підприємство безпідставно формує податковий кредит іншим суб'єктам господарювання з метою мінімізації податкових зобов'язань та ухилення від оподаткування.

Враховуючи викладене вище та те, що до перевірки ТзОВ «Провімі» не надано документи, які підтверджують проведення розрахунків за транспортні послуги з IП «ММВ-Інвест»: виписки банку, платіжіні доручення, векселі, СДПІ зроблено висновок, що ТзОВ «Провімі»не підтверджено фактичне надання транспортно - експедиційних послуг ІП «ММВ-Інвест».

Господарською діяльністю в розумінні п. 14.1.36. ст. 14 ПК України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ст. 9. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Необхідність підтвердження первинними документами господарських операцій визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстроване в Мін'юсті України від 05.06.1995 р. за № 164/704 (надалі -Положення).

Відповідно до 2.1 ст.2 Положення, первинні документи -це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Згідно зі ст.9 цього ж Закону первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи ( у тому числі договори, накладні, акти прийняття -передачі товару) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

З урахуванням наведеного вище, вбачається що будь - які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, а визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Виходячи зі змісту положень податкового законодавства щодо права на податковий кредит, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платника податку.

Як зазначив у судовому засіданні представник позивача, до перевірки Товариством дійсно не було надано документу, який свідчив би про продовження дії договору № 10/1 від 10.06.2009 р., у зв'язку з чим представник позивача просив оголосити перерву в судовому засіданні для надання можливості зв'язатися з контрагентом, щоб отримати такий документ та долучити його до матеріалів справи. Враховуючи викладене, долучена в процесі розгляду справи додаткова угода № 1 від 29.12.2009 р. до договору № 10/1 від 10.06.2009 р., судом не може братися до уваги, оскільки при проведенні перевірки податковим органом додаткової угоди № 1 в наявності не було, тому суд вважає, що за таких обставин податковим органом зроблені вірні висновки про завищення податкового кредиту декларації з ПДВ за період березень 2010 року в загальній сумі 21 254,10 грн. по господарських операціях з ТзОВ «Виробнича фірма «Сіріус».

Оцінюючи докази щодо реальності отримання послуг від IП «ММВ - Інвест», суд звертає увагу, що послуги, які IП «ММВ - Інвест»повинно було виконувати за договором про транспортно-експедиційне обслуговування для ТзОВ «Провімі»об'єктивно потребували відповідних ресурсів: працівників, транспортних засобів та механізмів.

Зібраними у справі доказами не встановлено, що IП «ММВ - Інвест» фактично володіло такими ресурсами. Як встановлено з відповідей ДАІ на запити СДПІ по транспортних засобах, що значились у товаро-транспортних накладних, складеними на виконання вказаного договору перевезення, такі транспортні засоби не належали контрагенту позивача.

Таким чином існують обгрунтовані сумніви щодо спроможності IП «ММВ - Інвест» виконати задокументовані роботи і щодо фактичного їх виконання цим підприємством.

Судом встановлено, що до матеріалів справи долучені товаро-транспортні накладні щодо виконання договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 0002 від 04.01.2011 р., проте такі заповнені з порушеннями та не дозволяють суду встановити реальність здійснення перевезення товарів, тому такі не відповідали вимогам ст. 9. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Судом враховується факт щодо здійснення ОСОБА_2 реєстрації ІП «ММВ-Інвест»за винагороду, та відсутність наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження керівника підприємства.

Отже відсутність у позивача первинних бухгалтерських документів, які мають бути складені за наслідками виконання транспортно-експедиційних послуг, зокрема, належним чином складених товарно-транспортних накладних, наявність яких є обов'язковою відповідно до Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи, затвердженої спільним наказом Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 07.08.1996 № 228/253, у сукупності з фактами наявності ознак фіктивного підприємництва у діяльності контрагента позивача та відсутності у нього матеріально-технічних ресурсів для виконання спірних послуг, є підтвердженням того, що податковим органом привомірно встановлено завищення податкового кредиту в декларації з ПДВ за червень 2011 року в загальній сумі 59 337,92 грн. ТзОВ «Провімі»по господарських операціях з ІП «ММВ-Інвест».

При цьому, обставини лише щодо розрахунку за товар (послуги) не можуть братися судом як доказ реального виконання господарської операції.

Наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для здійснення господарської операції, але не є очевидним доказом її виконання. Сам по собі факт сплати коштів не є безумовним свідченням виконання господарської операції.

З огляду на викладене, за відсутності інших достатніх та належних доказів, які б підтверджували фактичну поставку товару та надання послуг з перевезення, податкові накладні, на підставі яких сформований податковий кредит за спірними господарськими операціями, самі по собі не підтверджують право позивача на його формування.

Суд зауважує, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, що здійснює контрольні функції, має право давати оцінку документам, які ним досліджувалися, і може робити висновки щодо їх дійсності чи недійсності.

Суд звертає увагу, що висновки податкового органу про порушення ТзОВ «Провімі»податкового законодавства ґрунтуються більшою мірою на переконанні про відсутність фактичного здійснення господарських операції між позивачем та його контрагентами, ніж на недійсності договорів, якими оформлено ці правовідносини. Відповідачем в повній мірі була надана оцінка первинним документам, наявним у позивача на підтвердження господарських операцій.

З досліджуваних у судовому засіданні документів, встановлено, що, позивачем не надано суду документального підтвердження, яке б спростовувало порушення, про які зазначено в акті перевірки.

Окрім того суд зазначає, що у випадку надання податковому органу до перевірки всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів тощо.

Відсутність судового рішення про визнання недійсними договорів укладених між позивачем та його контрагентами не свідчить про реальність їх виконання зазначеними суб'єктами. Укладення договору не є ще доказом його виконання. Тому, встановлення факту недійсності цивільно-правового договору, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення податковим органом зобов'язань платнику податків у разі, якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень надав суду достатні докази в обґрунтування його заперечення, та довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні, не підтверджені матеріалами справи, не доведені у судовому засіданні, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України, судові витрати позивачеві, якому відмовлено в позові, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 17.12.2012 року.

Суддя Лейко-Журомська М.В.