Справа № 2а-9041/10/1870
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 р. Справа № 2а-9041/10/1870
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2015р. по справі № 2а-9041/10/1870

за позовом ОСОБА_1

до Державної судової адміністрації України , Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області

треті особи Міністерство фінансів України , Державне казначейство України

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), 16.11.2010 року (відповідно до штемпеля на конверті) звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України, відповідач 1), Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області (далі - ТУ ДСА в Сумській області, відповідач 2), треті особи: Міністерство фінансів України, Державне казначейство України про визнання неправомірними дій Державної судової адміністрації в особі Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області в частині нарахування позивачу заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. 00 коп. без подальшого перерахунку у зв'язку з підвищенням мінімальної заробітної плати за період з 01.01.2006р. по час винесення рішення по справі та неправильного нарахування позивачу надбавки за вислугу років, передбаченої ч. 1, ч. 4 ст. 44 Закону України "Про статус суддів" (в тому числі без урахування посадових окладів, виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої Законами України "Про державний бюджет" за відповідні періоди) за період з 01.01.2006р. по час винесення рішення по справі, та про зобов'язання Державну судову адміністрацію в особі Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області провести перерахунок заробітної плати позивача за такі періоди: за період роботи з 01.01.2006 р. по час винесення рішення по справі, виходячи з посадового окладу, встановленого в розмірі 7,5 та 8,0 мінімальних заробітних плат (за відповідні періоди), встановленої Законами України: "Про державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005р. №3235-IV, "Про державний бюджет на 2007 рік" від 19.12.2006р. №489-V, "Про державний бюджет на 2008 рік" від 28.12.2007р. №107-VI, "Про державний бюджет на 2009 рік" від 26.12.2008р. №835-VI, "Про державний бюджет на 2010 рік" від 27.04.2010р. №2154-VI, "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати" від 20.10.2009р. №1646-VI та зобов'язати Державну судову адміністрацію в особі Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області виплатити ці кошти та за період роботи з 01.01.2006р. по час винесення рішення по справі з нарахуванням надбавки за вислугу років у порядку, передбаченому ч. 1, ч. 4 ст. 44 Закону України "Про статус суддів" (в тому числі з урахуванням посадових окладів, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої Законами України "Про державний бюджет" за відповідні періоди) та зобов'язати Державну судову адміністрацію в особі Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області виплатити ці кошти позивачу.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2011 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.11.2014 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2011 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації в Сумській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 надбавки за вислугу років відповідно до положень частини четвертої статті 44 Закону України "Про статус суддів" у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою в частині задоволених позовних вимог, відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції в зазначеній частині та прийняти нову - про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, не застосування норми законів, які підлягали застосуванню.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працює суддею Кролевецького районного суду з 2002 року, а в 2008 році призначена на посаду заступника голови Кролевецького районного суду строком на п'ять років.

Оскільки, на думку позивача, заробітна плата як в частині визначення посадового окладу, так і в частині щомісячної надбавки за вислугу років нараховується неправильно, ОСОБА_1 05.10.2010 року (а.с. 8 зворотній бік) направила до відповідачів заяву, в якій прохала провести перерахунок заробітної плати за весь попередній час роботи, починаючи з 01.01.2006 року, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої Законами України "Про державний бюджет" за відповідні роки, та в період з 01.01.2007 року провести перерахунок за вислугу років в порядку, передбаченому ч.ч. 1, 4 ст. 44 Закону України "Про статус суддів", у розмірі, визначеному у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, та провести виплати донарахованих сум.

Проте, позивачу листом від 25.10.2010 року за № 04-1772/КО-1704 (а.с. 9) повідомлено, що до теперішнього часу до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» в частині встановлення розміру посадового окладу суддів зміни не внесені, тому не змінений штатний розпис в розрізі посадових окладів суддів. Нарахування надбавки за вислугу років проводиться відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 року №19 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865» у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас. Виходячи з вищевикладеного, бухгалтерія ТУ ДСА у Сумській області не має права робити перерахунок заробітної плати суддям.

Не погодившись з такими діями відповідачів, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання Територіальне управління Державної судової адміністрації в Сумській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 надбавки за вислугу років відповідно до положень частини четвертої статті 44 Закону України "Про статус суддів" у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що вони є правомірними та підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ч. 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів", чинної на час виникнення спірних правовідносин, суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Підпунктом "б" підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VІ змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, проте не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2008 року № 19, якою затверджено зміни, що вносяться до Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865, зазначену постанову було доповнено пунктом 2-2 такого змісту: "Суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п'ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення підпункту "б" підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

За правилами частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи викладене, перевагу мають положення частини четвертої статті 44 Закону України "Про статус суддів", чинної на час виникнення спірних правовідносин, над нормами Постанов Кабінету Міністрів України в частині визначення бази обчислення надбавки за вислугу років.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI в редакції Закону України від 23 грудня 2010 року №2856-VI) визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про статус суддів", крім статті 43, частин п'ятої - тринадцятої статті 44, які втрачають чинність з 1 січня 2011 року, та частин першої-четвертої статті 44, які втрачають чинність з 1 січня 2012 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відповідачем при нарахуванні та виплаті щомісячної надбавки за вислугу років позивача, безпідставно обмежено право останнього на отримання надбавки у встановленому законом розмірі, допущено бездіяльність щодо виконання вимог частини 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів" з урахуванням рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про зобов'язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату позивачу надбавки за вислугу років відповідно до положень частини 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів" у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Підтверджуючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів не погоджується з висновками суду про задоволення та відмову в задоволенні частини позовних вимог, зважаючи на порушення норм процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла на час подання позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Враховуючи дату звернення позивача до суду (16.11.2010 року), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягали б захисту лише з 16.05.2010 року.

Згідно з ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

З матеріалів справи таких підстав не вбачається. Доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про перерахунок та виплату надбавки, відповідно позовні вимоги щодо перерахунку та виплати надбавки за період з 01.01.2006 року по 15.05.2010 року включно, що зумовлює залишення таких позовних вимог без розгляду, а не розгляду по суті.

Виходячи з наведеного, постанова Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2006 року по 21.05.2008 року включно та в частині задоволення позовних вимог за період з 22.05.2008 року по 15.05.2010 року включно, з прийняттям щодо такої частини позовних вимог нової ухвали про залишення їх без розгляду.

Крім того, колегія суддів зауважує на те, що судом першої інстанції при прийнятті постанови не враховано те, що ОСОБА_1 направила до відповідачів заяву про проведення перерахунку заробітної плати 05.10.2010 року, а тому перерахунок та виплата надбавки має здійснюватися саме з дати звернення позивача з відповідною заявою, тобто з 05.10.2010 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 16.05.2010 року по 04.10.2010 року включно, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання неправомірними дій Управління Державної судової адміністрації України у Сумській області щодо нарахування позивачу заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. 00 коп. без подальшого перерахунку у зв'язку з підвищенням мінімальної заробітної плати за період з 01.01.2006р. по час винесення рішення по справі, та зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати на підставі постанови Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року та постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та необґрунтованості.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зауважує на той факт, що ані позивачем, ані відповідачами та третіми особами постанова суду в цій частині в апеляційному порядку оскаржена не була.

Згідно з ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, а тому дана постанова підлягає частковому скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2015р. по справі № 2а-9041/10/1870 скасувати:

- в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2006 року по 21.05.2008 року включно та в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 22.05.2008 року по 15.05.2010 року включно, прийнявши в цій частині ухвалу про залишення позовних вимог без розгляду;

- в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 16.05.2010 року по 04.10.2010 року включно, прийнявши в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 р. по справі № 2а-9041/10/1870 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Зеленський В.В. Чалий І.С.