Справа № 819/242/14-а
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року Справа № 876/3286/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Лемцьо І.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Вонятівської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (правонаступник - Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Тернопільській області) на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

06 лютого 2014 року позивач - ФОП ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача - Тернопільської ОДПІ, в якому просила скасувати податкове повідомлення - рішення від 03 лютого 2014 року №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 352252,50 грн., в тому числі основний платіж - 234835 грн. та 117417,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення - рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області від 03 лютого 2014 року №.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що позивачем сформовано податковий кредит на підставі податкових накладних, які зареєстровані з порушенням Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних та з порушенням вимог п.201.10 ст.201 ПК України в частині накладення електронного підпису при їх реєстрації в реєстрі податкових накладних, а саме: електронний цифровий підпис, що накладений на податкову накладну при її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не відповідає підпису, який скріплює цю податкову накладну при її видачі ФОП ОСОБА_3 Електронний цифровий підпис, що накладається на податкову накладну при її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, та підпис, що скріплює цю податкову при її видачі покупцю, повинні належати одній особі, якій делеговано право підпису податкових накладних. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що у податкових накладних, одержаних ФОП ОСОБА_3 від ТОВ «Вікат» та ТОВ «Моноліт-Інвест» вказано опис (номенклатуру) товарів/послуг, які не відповідають сертифікату відповідності. Таким чином, у позивача не було законних підстав для включення відповідних сум податку до складу податкового кредиту. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача (апелянта) - Вонятівська О.В. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необгрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача- ОСОБА_1 подала до суду заперечення на апеляційну скаргу (вх.№К-4415/15 від 23.02.15 р.), у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 січня 2014 року Тернопільською ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, якою встановлено порушення п. 201.10 ст. 201 ПК України, внаслідок чого донараховано ПДВ в сумі 234835,00 грн., в тому числі: у лютому 2012 року на суму - 41517,00 грн., березні 2012 року - 24808,00 грн., у квітні 2012 року - 55567,00 грн., у травні 2012 року - 36 58,00 грн., у липні 2012 року - 29441,00 грн., у серпні 2012 року - 46744,00 грн.; порушення п.177.4 ст.177 ПК України, внаслідок чого занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на суму 3265,72 грн.; порушення п.2 ст.7, п.11 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зокрема, занижено суму доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок, а саме: за 2012 рік в сумі 21767,52 грн., що призвело до заниження сплаченого єдиного соціального внеску за 2012 рік в сумі 7553,33 грн.

За результатами перевірки складено Акт №91-18-17-01/НОМЕР_1 від 11 січня 2014 року.

03 лютого 2014 року на підставі вказаного акту Тернопільською ОДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 352252,50 грн., в тому числі основний платіж - 234835 грн. та 117417,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно включено відповідні суми ПДВ до складу податкового кредиту, оскільки податкові накладні постачальників ФОП ОСОБА_3, виписані за період, що підлягав перевірці, містять усі необхідні реквізити, передбачені п.201.1 ПК України та складені відповідно до вимог Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 року №1379. Відповідач не довів правомірності прийнятих ним рішень та не надав доказів на обґрунтування власних заперечень.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року ФОП ОСОБА_3 задекларовано податкових зобов'язань з ПДВ у сумі 1023827,00 грн.

Перевіркою достовірності відображених показників у поданих ФОП ОСОБА_3 деклараціях з ПДВ встановлено завищення податкового кредиту за період, що підлягав перевірці, на загальну суму 237365,00 грн.

Такий висновок податкового органу грунтується на тому, що за період з з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року ФОП ОСОБА_3 не подано Додаток 8 до Декларації з ПДВ щодо постачальників, які порушили порядок заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: електронний цифровий підпис, що накладено на податкову накладну при її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не відповідає підпису, що скріплює цю податкову накладну при її видачі ФОП ОСОБА_3

Зокрема, при проведенні перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_3 сформовано податковий кредит на основі податкових накладних, які зареєстровані з порушенням Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, а саме: податкова накладна №22 від 31 січня 2012 року на загальну суму 102557,60 грн. в т.ч. ПДВ 17092,93 грн. з ТОВ «Супремум» (електронний цифровий підпис, що накладено на податкову накладну (ОСОБА_4) при її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не відповідає підпису, що скріплює цю податкову накладну (ОСОБА_5); податкова накладна №23 від 17 лютого 2012 року на загальну суму 80000,00 грн. в т.ч. ПДВ 13333,33 грн. з «Супремум», (електронний цифровий підпис, що накладено на податкову накладну (ОСОБА_4 при її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не відповідає підпису, що скріплює податкову накладну (ОСОБА_5); податкова накладна №34 від 20 лютого 2012 на загальну суму 65463,50 грн. в т.ч. ПДВ 10910,58 грн. з ТОВ «Супрем» (електронний цифровий підпис, що накладено на податкову накладну (ОСОБА_4) при її реєстрі в Єдиному реєстрі податкових накладних не відповідає підпису, що скріплює цю податкову накладну (ОСОБА_5); податкова накладна №25 від 20 березня 2012 року на загальну суму 147440,00 грн. в т.ч. ПДВ 24573,33 грн. з «Супремум» (електронний цифровий підпис, що накладено на податкову накладну (ОСОБА_4) при її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не відповідає підпису, що скріплює податкову накладну (ОСОБА_5); податкова накладна №38 від 23 березня 2012 року на загальну суму 160000,00 грн. в т.ч. ПДВ 26666,67 грн. з «Супремум», (електронний цифровий підпис, що накладено на податкову накладну (ОСОБА_4) при її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не відповідає підпису, що скріплює податкову накладну (ОСОБА_5); податкова накладна №45 від 27 березня 2012 року на загальну суму 160000,00 грн. в т.ч. ПДВ 26666,67 грн. з ТОВ «Супремум», (електронний цифровий підпис, що накладено на податкову накладну (ОСОБА_4) при її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не відповідає підпису, що скріплює податкову накладну (ОСОБА_5); податкова накладна №46 від 28 березня 2012 року на загальну суму 160000,00 грн. в т.ч. ПДВ 26666,67 грн. з ТОВ «Супремум», (електронний цифровий підпис, що накладено на податкову накладну (ОСОБА_4) при її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не відповідає підпису, що скріплює податкову накладну (ОСОБА_5); податкова накладна №2413 від 23.05.2012р. на загальну суму 91620,50 грн. в т.ч. ПДВ 15270,08 грн. з ПП «Метал» (електронний цифровий підпис, що накладено на податкову накладну (ОСОБА_6) при реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не відповідає підпису, що скріплює податкову накладну (ОСОБА_7).

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 ПК України, протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Згідно з п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

П. 201.10 ст.201 ПК України передбачає, що податкова накладна надається платнику податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Продавець зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиного реєстру податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції. Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно п.201.1 ст.201 та/або п.192.1 ст.192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин. Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання. Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Відповідно до абз.11 п.201.10 ст.201 ПК України у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період, заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року N 1246 визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру податкових накладних платників ПДВ - продавців товарів (послуг), звіряння даних, що містяться у виданих платникам такого податку - покупцям товарів (послуг) податковій накладній та розрахунку коригування з відомостями, що містяться у Реєстрі.

П.5 вказаного Порядку передбачає, що продавець складає податкову накладну та/або розрахунок коригування у форматі (відповідно до стандарту), затвердженому Державною податковою службою, з використанням спеціалізованого програмного забезпечення. Після складення податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі на них накладається електронний цифровий підпис посадових осіб платника податку у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис головного бухгалтера (бухгалтера) або електронний цифровий підпис керівника; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця. За відсутності у продавця посади бухгалтера електронні цифрові підписи посадових осіб платника податку накладаються у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис керівника; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця. Продавець, що є фізичною особою - підприємцем, накладає електронний цифровий підпис у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис фізичної особи - підприємця; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця. Для делегування права підпису податкової накладної та/або розрахунку коригування іншій посадовій особі, продавець отримує засоби електронного цифрового підпису в акредитованих центрах сертифікації ключів для такої особи та подає податковому органові за місцем реєстрації посилені сертифікати електронного цифрового підпису зазначеної особи. У такому разі електронні цифрові підписи посадових осіб продавця накладаються у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис посадової особи, якій делеговано право підпису податкової накладної та/або розрахунку коригування; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця.

Відповідно до п.9 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних причинами відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації є: 1) наявність помилок; 2) відсутність в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладні, яка коригується; 3) факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами.

Вказаний перелік є вичерпним, а інші порушення продавцем порядку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі, які не спричинили відмову у прийнятті такої податкової накладної до реєстрації, не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит, сформований на підставі таких накладних.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно зі ст.201 ПК України обов'язок із оформлення і реєстрації податкових накладних покладено на платника податку - продавця товарів (послуг), а не платника податку, який формує податковий кредит.

При цьому, визначальним є факт підтвердження операцій податковими накладними і факт внесення їх до Реєстру в строки, встановлені законодавством.

Факт реєстрації податкових накладних контрагентами ФОП ОСОБА_3 у Єдиному реєстрі податкових накладних не заперечувався ні під час проведення перевірки, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційного перегляду справи.

Крім того, у всіх без винятку квитанціях про реєстрацію податкових накладних стоїть відмітка «документ прийнято» та податковим органом не було надіслано платнику податків квитанцій про неприйняття податкових накладних.

Колегія суддів звертає увагу на те, що податковим законодавством не передбачено жодних юридичних та/або технічних можливостей здійснювати контроль за діями постачальника при реєстрації податкових накладних, ідентифікувати посадову особу продавця, яка наклала електронний цифровий підпис та перевіряти її повноваження.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем правомірно включено відповідні суми ПДВ до складу податкового кредиту, оскільки податкові накладні постачальників ФОП ОСОБА_3 виписані за період, що підлягав перевірці, містять усі необхідні реквізити, передбачені п.201.1 ПК України та складені відповідно до вимог Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 року №1379.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що електронний цифровий підпис, що накладається на податкову накладну при її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, та підпис, що скріплює цю податкову при її видачі покупцю, повинні належати одній особі, які делеговано право підпису податкових накладних, оскільки абз.5 ст.5 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних передбачено можливість делегування права підпису податкової накладної іншій посадовій особі, продавець отримує засоби електронного цифрового підпису в акредитованих центрах сертифікації ключів для такої особи та подає податковому органові за місцем реєстрації посилені сертифікати електронного цифрового підпису зазначеної особи. У такому разі електронні цифрові підписи посадових осіб продавця накладаються у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис посадової особи, якій делеговано право підпису податкової накладної та/або розрахунку коригування; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця. Таким чином, продавець наділений можливістю делегувати право накладення електронного цифрового підпису на податкову накладну іншій посадовій особі.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що у податкових накладних, одержаних ФОП ОСОБА_3 від ТОВ «Вікат» та ТОВ «Моноліт-Інвест» вказано опис (номенклатуру) товарів/послуг, які не відповідають сертифікату відповідності, що свідчить про порушення порядку їх заповнення, оскільки під час проведення перевірки позивачем не пред'являлися сертифікати відповідності товару, а надавалися сертифікати приймання, а вказана в податкових накладних номенклатура товару повністю співпадає з тою, що вказана в сертифікатах приймання, чим спростовано висновки податкового органу.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення № від 03 лютого 2014 року прийнято неправомірно, а тому таке правильно скасовано судом першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні." Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року №819/242/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 20 березня 2015 року.