Справа № 826/12259/13-а
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 лютого 2015 року 13:42 № 826/12259/13-а (вх.20692)

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шулежка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Пасічнюк С.В.,

за участю сторін:

представник позивача - Богдан І.В.,

представник відповідача - Диба Ю.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІПП-ЦЕНТР» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ІПП-ЦЕНТР» (надалі - ТОВ «ІПП-ЦЕНТР», позивач) до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - ДПІ у Печерському районі м. Києва, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.06.2013р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 255 000,00 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 627 500,00 грн.

Свої позовні вимоги ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» обґрунтовує тим, що висновки акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає прийняте рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що первинні бухгалтерські документи, отримані від ТОВ «Ю.О.Електронікс-1» відповідають вимогам закону та мають усі необхідні реквізити. Таким чином, зазначені суми по податкових накладних правомірно включені позивачем до податкового кредиту відповідного періоду.

На думку позивача, порушення податкового законодавства з боку контрагента не впливає на результати діяльності ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» та не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, оскільки юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. В той же час, податковий орган фактично перекладає на позивача юридичну відповідальність за порушення вимог податкового законодавства з боку ТОВ «Ю.О.Електронікс-1».

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та запереченнях проти адміністративного позову.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» (ідентифікаційний код юридичної особи 24264063) зареєстроване Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією 21.03.1996р. за № 0005546.

ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» взято на податковий облік в органах державної податкової служби 14.05.1996р. за № 13790 та перебуває на обліку в ДПІ у Печерському районі м. Києва.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 200109467 від 13.02.2013р. ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» є платником податку на додану вартість з 16.07.1997р. (індивідуальний податковий номер 05).

ДПІ у Печерському районі міста Києва ДПС згідно наказу від 08.04.2013р. № 1139, відповідно до наказу про поновлення термінів, згідно із пп. 75.1.2. п. 75.1. ст.. 75, пп.78.1.1 п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України, проведення перевірки від 30.04.2013р. №1482, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Ю.О.Електронікс-1» (код за ) за період з 01.08.2012р. по 31.08.2012р.

За результатами перевірки складено Акт № 487/22-3/24264063 від 22.05.2013р. (далі - Акт перевірки ).

Відповідно до висновків, викладених в Акті, перевіркою встановлено порушення ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» :

- п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, пп. а п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого товариством занижено податок на додану вартість в сумі 1 255 000 грн., в тому числі за серпень 2012 року.

Висновки Акту перевірки обґрунтовані тим, що операції між позивачем та ТОВ «Ю.О.Електронікс-1» є нереальними, а укладені договори про виконання робіт є нікчемним, а отже ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» протиправно віднесло до складу податкового кредиту суми за операціями із зазначеним контрагентом.

На підставі висновків, викладених у Акті перевірки, ДПІ у Печерському районі м. Києва винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 19.06.2013р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 1 882 500 грн., з якої сума грошового зобов'язання за основним платежем складає 1 255 000 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 627 500 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

В ході дослідження матеріалів справи судом встановлено, що 11.04.2012р. між ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» (Замовник) та ТОВ «Ю.О.Електронікс-1» (Виконавець) укладені Договори на виконання робіт № ІЕл-1204-01, № ІЕл-1204-02.

Згідно умов Договору № ІЕл-1204-01, Виконавець зобов'язується виконати науково-технічні роботи по темі: «Виконання розрахунків на міцність трубопроводів і ГНЦ енергоблоків № 1 та № 2 ВП ЗАЕС».

По умовам Договору № ІЕл-1204-02, Виконавець зобов'язується виконати науково-технічні роботи по темі: «Виконання розрахунків на міцність КР, ВБ і ГРР реактора енергоблоків № 1 та № 2 ВП ЗАЕС», а Замовник зобов'язується прийняти виконані Виконавцем роботи після їх закінчення по кожному етапу роботи, про що складатимуться відповідні акти здачі-приймання, згідно умов даних Договорів.

Вартість робіт по Договору № ІЕл-1204-01 становить: вартість отриманих робіт - 2 157 500,00 грн., ПДВ 20% - 431 500,00 грн. Загальна вартість - 2 589 000,00 грн. (п. 3.1 Договору № ІЕл-1204-01).

Вартість робіт по Договору № ІЕл-1204-02 становить: вартість отриманих робіт - 4 117 500,00 грн., ПДВ 20% - 823 500,00 грн. Загальна вартість - 4 941 000,00 грн. (п. 3.1 Договору № ІЕл-1204-02).

В підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивач надав суду Акти здавання-приймання робіт за договорами від 31.08.2012р. податкові накладні: № 723 на суму 282 000,00 грн., ПДВ - 47 000,00 грн.; № 711 на суму 246 000,00 грн., ПДВ - 41 000,00 грн.; № 712 на суму 312 000,00 грн., ПДВ - 52 000,00 грн.; № 713 на суму 75 000,00 грн., ПДВ - 12 500,00 грн.; № 722 на суму 960 000,00 грн., ПДВ - 160 000,00 грн.; № 719 на суму 474 000,00 грн., ПДВ - 79 000,00 грн.; № 721 на суму 240 000,00 грн., ПДВ - 40 000,00 грн., податкові накладні: № 720 на суму 3 000 000,00 грн., ПДВ - 500 000,00 грн.; № 714 на суму 75 000,00 грн., ПДВ - 12 500,00 грн.; № 716 на суму 546 000,00 грн., ПДВ - 91 000,00 грн.; № 715 на суму 540 000,00 грн., ПДВ - 90 000,00 грн.; № 717 на суму 390 000,00 грн., ПДВ - 65 000,00 грн.; № 718 на суму 390 000,00 грн., ПДВ - 65 000,00 грн.

З огляду на таке, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Окрім того, необхідно зазначити, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 26.09.2006р. правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до Листа від 02.06.2011р. встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з'ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Відповідно до ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України від податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, законодавцем визначено підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених Податковим кодексом України та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704. первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011р. № 1379 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011р. за № 1333/20071, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Пунктом 4 цього Порядку визначено, що сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Пунктом 5 цього Порядку визначено, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 Порядку.

За правилами заповнення податкової накладної, встановленими у п. 16 Порядку, всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця. Податкова накладна не підписується покупцем товарів/послуг і не скріплюється його печаткою.

Судом встановлено, що за звітний період згідно даних податкової декларації ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» відображено у складі податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Ю.О.Електронікс-1» ПДВ у розмірі 1 255 000,00 грн.

Вся первинна документація від імені ТОВ «Ю.О.Електронікс-1», в тому числі і податкові накладні, підписані ОСОБА_4

В той же час, в ході проведення перевірки ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «ІПП-Центр» податковим ревізором-інспектором використано матеріали, отримані від Слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві від 18.03.2012р. № 12/2-2979 та від 18.03.2012 року № 12 2-2980, а саме: інформація щодо наявності ознак «фіктивності» та відсутності факту реального здійснення господарської діяльності ТОВ «Ю.О. Електронікс-1» (), та копія пояснення гр. ОСОБА_4(директор та головний бухгалтер даного підприємства).

Відповідно до наданої інформації, Слідчим управлінням ГУ МВС України в м. Києві опитано гр. ОСОБА_4, який повідомив про свою непричетність до здійснення господарської діяльності підприємства. За даним фактом 24.01.2013р. зазначені відомості були внесені Слідчим управлінням ГУ МВС України в м. Києві до ЄРДР №0000099, за ознаками злочину передбаченого ст. 205 КК України.

Також, Слідчим управлінням ГУ МВС України в м. Києві повідомлено, що постановою прокуратури місті Києва підслідність у даному досудовому розслідуванні визначена за Печерським РУ ГУ МВС України в місті Києві.

Крім того, 30.08.2013 з вказаних матеріалів виділені у окреме провадження №0000880 матеріали стосовно вчинення ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358 КК України, які 04.09.2013р. направлено до Шевченківського районного суду міста Києва з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості, наразі розгляд даного провадження триває.

Встановлено фактичне місце знаходження гр. ОСОБА_4 та допитано в якості свідка по кримінальному провадженні №0000248.

Допитаний в якості свідка директор та головний бухгалтер ТОВ «Ю.О. Електронікс-1» гр. ОСОБА_4, надав показання, що зареєстрував вказане підприємство за грошову винагороду на прохання ОСОБА_5 до ведення фінансово-господарської діяльності вказаного підприємства відношення не має, жодних документів, як директор ТОВ «Ю.О. Електронікс-1» не укладав, та в період серпня 2012 року, ні особисто, ні від свого імені договорів про виконання комплексу заходів з продовження строку експлуатації енергоблоків №1 та №2 ВП ЗАЕС з ТОВ «ІПП-Центр» (код 24264063) не укладав.

Окрім того, відповідно до акта ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС від 27.03.2013 № 817/22-90/32799525 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Ю.О.Електронікс-1» з контрагентами, з якими платником податків задекларовані взаємовідносини за період з 01.12.2011 по 30.11.2012р.» відсутність ТОВ «Ю.О.Електронікс-1» за податковою адресою, відсутність виробничих та складських приміщень, основних фондів, а також, зазначено, що фактичне місцезнаходження підприємства встановити немає можливості.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком податкового органу, що ТОВ «Ю.О.Електронікс-1» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам, в даному випадку ТОВ «ІПП-ЦЕНТР».

Беручи до уваги вищезазначені норми закону та положення Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011р. № 1379, суд вважає, що податкові накладні, підписані ОСОБА_4 не можуть бути прийняті до уваги як первинні документи, які підтверджують правомірність віднесення до валових витрат та податкового кредиту ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» вказаних сум по взаємовідносинах з ТОВ «Ю.О.Електронікс-1».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 05.03.2012р. по справі № 21-421а11.

Суд також бере до уваги ту обставину, що в провадженні слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі м. Києва перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.07.2013р. №0000248 за фактом ухилення від сплати податків службовими особами ТОВ «ІПП-Центр», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України.

З вищезазначених фактів, вбачається, що фінансово-господарська діяльність контрагента позивача здійснюється поза межами правового поля, що, у свою чергу, свідчить про не набуття належним чином цивільної право дієздатності, фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» та ТОВ «Ю.О.Електронікс-1» є фіктивними правочинами, та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами (ст. 234 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, суд погоджується із висновком податкового органу, що взаємовідносини ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» з ТОВ «Ю.О.Електронікс-1» здійснені без мети реального настання правових наслідків, лише з метою заниження об'єкту оподаткування та сприяння в ухиленні від сплати податків, оскільки наслідком діяльності ТОВ «Ю.О.Електронікс-1» є виключно формування податкового кредиту на адресу підприємств-вигодонабувачів.

Останнє, в свою чергу, свідчить про відсутність наміру ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» при укладенні договорів на створення правових наслідків. Тобто, такі угоди є нікчемними.

Таким чином, несплачений ТОВ «ІПП-ЦЕНТР» податок на додану вартість внаслідок безпідставного формування податкового кредиту, є дохідною частиною державного бюджету, власністю держави.

Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає, що ДПІ у Печерському районі м. Києва доведено, що зміст зазначених вище угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відтак, збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 255 000,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 627 500,00 грн., здійснено відповідачем правомірно, що свідчить про те, що податкове повідомлення-рішення від 19.06.2013р. № винесено відповідачем правомірно, у межах повноважень, наданих відповідачу законодавством України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ІПП-ЦЕНТР» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 09.02.2015 р.

Суддя В.П. Шулежко