Справа № 2а-13403/10/0470
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
П О С Т А Н О В А

"04" березня 2015 р. м. Київ К/9991/74868/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Логвиненка А.О.,
Чумаченко Т.А.,

секретаря судового засідання: Гулової О.І.,

за участю представника Дніпропетровської митниці Міндоходів - Трофименко М.Є., представника ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - Романової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом за позовом ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до Криворізької митниці, Головного Управління Державного казначейства у місті Києві про скасування рішення та стягнення коштів, за касаційною скаргою ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2012 року, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2010 року ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просило:

скасувати картку відмови № 113050000/0/00468 від 22.04.2010 Криворізької митниці;

визнати протиправним рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000294/1 від 22.04.2010;

стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державного казначейства у місті Києві на його користь кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 529612,08 грн. і на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 126 098,13 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2011 року позов задоволено. Визнано протиправним рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000294/1 від 22.04.2010. Скасовано видану Криворізькою митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/0/00468 від 22.04.2010. Стягнуто з Державного бюджету України в особі Головного управління Державного казначейства у місті Києві на користь ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 529 612,08 грн. та у вигляді надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 126 098,13 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу Головне Управління Державного казначейства у місті Києві, посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у касаційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Встановлено, що 10.08.2009 між ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та фірмою «S&B Industrial Minerals S.A.», Греція, укладено зовнішньоекономічний контракт № 948 від 10.08.2010, за умовами якого постачальник зобов'язався здійснити поставку товару позивачу, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах, вказаних у специфікаціях до контракту.

12.04.2010 для здійснення митного контролю та митного оформлення декларантом позивача до митного органу подана вантажна митна декларація № 113050000/2010/002900, відповідно до якої для проведення митного оформлення було подано товар - речовини мінеральні природні активовані: активований содою бентоніт - 6300000 кг., країна походження та виробництва Греція, виробник: «S&B INDUSTRIAL MINERALS S.A.». При цьому, митна вартість товару заявлена декларантом 2472917,91 грн. за 6300000 кг (курс дол. США - 7,926 грн.), тобто заявлена вартість складала 37 Євро (49 дол. США) за метричну тону. Згідно з п.2.2. Контракту від 10.08.2010 погоджена між позивачем та постачальником загальна ціна товару приблизно складала 2 664 000,00 Євро.

22.04.2010 при митному оформленні партії товару Криворізькою митницею прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000294/1 з використанням резервного методу, на підставі якого стосовно придбаного позивачем у постачальника товару оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/0/00468. Зазначено, що товари не підлягають митному оформленню з причини коригування митної вартості митним органом на підставі Митного кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження», Постанови Кабінету Міністрів України № 339 від 09.04.2008 «Про затвердження Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів», цінову інформацію ЄАІС ІАМУ.

Після прийняття рішення позивачем для митного оформлення партії товару було оформлено вантажну митну декларацію форми МД-2 № 113050000/2010/002900, розрахунки в якій було зроблено виходячи з визначеної митним органом ціни товару, з відміткою про сплату обов'язкових платежів. При цьому, нарахований ПДВ склав 519312,74, 26 грн., а ввізне мито 123645,89 грн.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 265 чинного на час спірних правовідносин Митного кодексу України (далі - МК України) якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

У пунктах 7, 11, 12 чинного на час спірних правовідносин Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України № 1766 від 20.12.2006, (далі - Порядок № 1766) визначено, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати:

зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього;

рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу;

банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом);

пакувальні листи;

копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Документи, що подаються декларантом, оформляються з дотриманням таких вимог:

зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), рахунок-проформа повинні містити необхідну інформацію та бути належним чином оформлені;

копії повинні бути доброякісними та придатними для використання;

листи підприємств повинні мати необхідні реквізити (назва підприємства, його адреса, номер телефону, вихідний номер і дата відправлення);

бухгалтерські документи засвідчуються підписом керівника і головного бухгалтера підприємства, що скріплюються печаткою підприємства.

Довідки, висновки та інші документи, що стосуються вартісних та якісних характеристик товару, повинні містити реквізити організації, що їх видала, підписи відповідних посадових осіб та печатки.

Копії документів засвідчуються написом "Копія. Згідно з оригіналом", підписом та печаткою декларанта.

У випадках, передбачених статтею 77 Митного кодексу України, декларант подає переклад державною мовою документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Перелік та реквізити з аркушів документів, дату їх подання та своє прізвище декларант власноручно зазначає на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості, засвідчує їх підписом, що скріплюється печаткою.

Апеляційним судом вказано, що всупереч вимогам вказаного Порядку позивачем надано недоброякісну копію ВМД країни виробника без перекладу на державну мову, прайс - лист фірми виробника товару, комерційна пропозиція та калькуляція, видані представництвом товариства «С ЄНД Б ИНДАСТРИАЛ МИНЕРАЛС С.А.», м. Санк-Петербург без підтвердження господарських відносин з фірмою - постачальником «S&B Industrial Minerajs S.A.»,Греція. Надані документи не містять підпису відповідальних осіб фірми виробника товару та відтиску печатки, а також не підписані перекладачем. На підставі додатково наданих позивачем прайс -листа товару, що містив інформацію тільки за один вид товару, калькуляції з відсутністю даних про страхування товару, та комерційної пропозиції, що відображає тільки переписку перед укладенням контракту, а також процесу виробництва - технологічної схеми, що не підтверджує митну вартість товару. Лист ДП «Держзовнішінформ» № 7/87 від 15.02.2011 наданий позивачем тільки під час розгляду справи.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що в зв'язку з відсутністю у відповідача інформації щодо митного оформлення ідентичних та подібних товарів, було правомірно застосовано шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 249 МК митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами. При визначенні митної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.

За змістом статті 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 339 від 09.04.2008, та Порядку № 1766, дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Зі змісту пункту 14 Порядку № 1766 та частини 4 статті 266 МК України вбачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Однак, витребувавши весь перелік документів, передбачених пунктом 11 Порядку № 1766, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Також, відповідач не надав докази на підтвердження того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

У разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару, він відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав дійти висновку щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку, якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування картки відмови № 113050000/0/00468 від 22.04.2010 та визнання протиправним рішення про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000294/1 від 22.04.2010 щодо застосування одразу шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти, як це встановлено частиною п'ятою статті 266 МК України, за відсутності будь-якого обґрунтування неможливості їх застосування в рішеннях про визначення митної вартості товарів.

Що стосується решти позовних вимог, слід зазначити наступне.

У частині 6 статті 264 МК зазначено, що у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженому Наказом Державної митної служби України № 618 від 20.07.2007 (далі - Порядок № 618) визначено процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України.

Згідно з положеннями розділу ІІІ цього Порядку для повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів, платником податку до загального відділу митного органу, яким здійснювалося оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України. У заяві зазначаються причини повернення коштів, реквізити банку, найменування та код за ЄДРПОУ платника податків - юридичної особи, або прізвище, ім'я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті) та напрям перерахування коштів.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 № 611/147, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України, Реєстр висновків про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, підготовлений відповідно до пункту 5 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 № 611/147, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за N 1095/14362, Висновок про повернення з оригіналом заяви платника податків про повернення коштів з Державного бюджету України, підписаний начальником (заступником начальника) Відділу та зареєстрований у журналі реєстрації висновків про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, форма якого наведена в додатку 3 до цього Порядку, разом з документом, у якому відображаються результати перевірки, подаються керівнику (заступнику керівника) митного органу для прийняття остаточного рішення про повернення коштів.

Керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України.

Пакет документів на повернення коштів передається до Загального відділу для реєстрації та відправки до органу Державного казначейства України.

Тобто, основною умовою повернення коштів, є ухвалення митним органом висновку про повернення надмірно сплачених митних платежів.

Проте, з метою повернення надмірно зарахованих до бюджету платежів, сплачених відповідно до рішення митниці про визначення митної вартої товару, у зазначеному порядку ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до митного органу не зверталось.

За таких обставин необґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення Державного бюджету України в особі Головного управління Державного казначейства у місті Києві на користь позивача кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 529612,08 грн. і на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 26 098,13 грн. А отже рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

У відповідності із статтею 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За змістом статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 226, 229, 230, 231 КАС України, суд,

постановив:

Касаційну скаргу ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2012 року - скасувати, залишивши в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2011 року в частині позовних вимог про скасування картки відмови № 113050000/0/00468 від 22.04.2010 Криворізької митниці та визнання протиправним рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000294/1 від 22.04.2010.

Відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державного казначейства у місті Києві на користь ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 529612,08 грн. і на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 126 098,13 грн.

Постанова набирає законної з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: