Справа № 826/17821/14
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Петрика І.Й.
Суддів:Борисюк Л.П.,
Собківа Я.М.,
При секретарі: Валяєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Такка Шантрьє» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Такка Шантрьє» пред'явило позов до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення від 08 липня 2014 року № 8 та № 8.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволені позовних вимог позивачу відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з ухваленням нового рішення у справі з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 198, 202, п. 4 ч. 1ст. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Такка Шантрьє» з питань дотримання вимог податкового законодавства при фінансово-господарських відносин з ПП «Безпека - Комплекс» за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року, за результатом якої складено акт перевірки від 23 червня 2014 року № 546/26-55-22-08/33400586.

Перевіркою встановлено наступні порушення: підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на суму 92708,00 грн.; пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на суму 79166,00 грн.

Податковим повідомлення - рішенням Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 08 липня 2014 року № 8 позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 71875,00 грн.

Податковим повідомлення - рішенням Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 08 липня 2014 року № 8 позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 55210,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 45834,00 грн., за штрафними санкціями - 9376,00 грн.

Позивач не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що обґрунтованість та законність прийняття податкових повідомлень-рішень відповідачем суду не доведена, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції не погоджується із огляду на наступне.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Водночас витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не можуть підлягати включенню до складу витрат платника податків (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК).

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає зокрема у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг.

При цьому згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (пункти 14.1.156, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України)

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка, як встановлено п. 201.10 цієї ж статті є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із частини другої ст. 3 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством та на даних якого ґрунтується, зокрема, податкова звітність.

Частиною першою ст. 9 цього Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Частиною 2 визначено перелік обов'язкових реквізитів первинних документів: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ обумовлено придбанням товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів і податкових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Такка Шантрьє» (Замовник) та Приватним підприємством «Безпека - Комплекс» (Охоронна фірма) укладено Договір Охорони № 3 від 01 лютого 2011 року, за умовами якого Замовник доручає, а Охоронна фірма зобов'язується за плату забезпечити схоронність майна Замовника, вказаного у переліку об'єктів Замовника, які охороняються, що є додатком № 1 до цього Договору.

Пунктом 1.6 Договору встановлено, що загальна вартість послуг Охоронної фірми за цим Договором складає 475000,00 грн., в тому числі ПДВ 79166,67 грн. Оплата за цим Договором здійснюється Замовником щомісячно.

На виконання умов Договору між сторонами укладено Дислокацію з 01 лютого 2011 року, яка містить інформацію про охоронювану територію, графік роботи, Замовника, тощо.

Згідно протоколу узгодження ціни за надання охоронних послуг (Додаток № 2 до Договору) сторони погодили, що ціна за надання охоронних послуг одним цілодобовим постом складає 37,20 грн. за одну годину охорони працівником «Охорони» з 08-00 години 01 лютого 2011 року.

За результатом отриманих послуг, між позивачем та Приватним підприємством «Безпека - Комплекс» укладались акти виконаних робіт за лютий - листопада 2011 року.

В свою чергу, Приватним підприємством «Безпека - Комплекс» виписано на адресу позивача податкові накладні за лютий - листопад 2011 року на загальну суму 475000,00 грн. (аркуш справи 52-65).

Оплата за придбаний товар здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку, що підтверджується виписками з банківського рахунку.

На підтвердження того, що позивачем здійснювалась діяльність по здаванню власного нерухомого майна в оренду в періоді, який перевірявся відповідачем (лютий 2011 р. - листопад 2011 р.), надано копії договорів оренди та актів прийому передачі нерухомого майна.

Однак колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві складено акт №369/26-57-22-03- 07/36038201 від 20.12.2013 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Безпека-Комплекс» (код за ) з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства і правильності визначення об'єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість при вчиненні всіх право чинів та проведенні господарських операцій з купівлі товарів (робіт, послуг) та їх подальшого продажу з 01.02.2011р. по 30.10.2013р., яким документально не підтверджено реальність здійснення господарських операцій з придбання та продажу товарів (робіт послуг) за період з 01.02.2011р. по 30.10.2013р.

Перевіркою встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (робіт, послуг) за період з 01.02.2011р. по 30.10.2013р., які підпадають під визначення пп.14.1.181., 14.1.179. п.14.1, ст.14, ст.22, ст.185 Податкового Кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (зі змінами та доповненнями).

До управління податкового аудиту ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від СУ ФР Броварської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області надійшов протокол допиту свідка громадянина ОСОБА_5, проведеного ст. о/у ОУ Броварської ОДПІ лейтенанта податкової міліції ОСОБА_6 від 10.10.2013р. та додаток до протоколу допиту свідка громадянина ОСОБА_7, проведеного слідчим СУ ФР Броварської ОДПІ підполковником податкової міліції ОСОБА_8 від 20.09.2013р.

З протоколу допиту свідка гр. ОСОБА_5 встановлено: «...В лютому 2011 року, я працював у м. Києві, робив монтаж кондиціонерів разом з товаришем ОСОБА_9, який в подальшому і запропонував стати мені засновником ПП «Безпека-Комплекс» (), за грошову винагороду, а саме 800 гривень у місяць. Купівля підприємства відбулась у м. Києві на Повітрофлотському проспекті, точну адресу я не пам'ятаю, тому що на цю адресу мене привіз ОСОБА_9 Оформленням документів займався бухгалтер на ім'я ОСОБА_9, після чого я підписав документи зміст яких мені не відомий. Як мені повідомив ОСОБА_9, що керівником підприємства ПП «Безпека-Комплекс» буде ОСОБА_7, який буде нібито керівником підприємства. Останнього на посаду я не назначав. Хто фінансував створення підприємства та їх умови мені не відомо. Я не знаю чи отримував ОСОБА_7 які-небудь ліцензії. Хто саме здійснював підписання та нотаріальне посвідчення установчих документів, призначення на посаду керівника та інших працівників мені не відомо, я не призначав. Жодних дій для реєстрації підприємства та відкриття банківських рахунків я не вчиняв, я не мав наміру займатися підприємницькою діяльністю так як я не маю для цього відповідних знань. Статутний фонд я не формував. Хто саме цим займався мені не відомо. До дозвільної системи з приводу виготовлення печатки і штампу я не звертався, де знаходяться печатки та штампи підприємства, а також фінансово-господарська документація підприємства мені не відомо. За якою адресою знаходиться підприємство мені не відомо...».

З додатку до протоколу допиту свідка гр. ОСОБА_7 встановлено, що посаду керівника ПП «Безпека Комплекс» () йому запропонував гр. ОСОБА_9 на виборчій дільниці у м. Києві під час виборів президента України, який також повідомив, що кожен місяць буде отримувати грошову винагороду у розмірі 800 грн. На що у зв'язку зі своїм скрутним матеріальним становищем ОСОБА_7 і погодився обмінявшись з ОСОБА_9 контактними телефонами. Також встановлено, що ОСОБА_7 ніяких дій стосовно реєстрації підприємства ПП «Безпека Комплекс» () не здійснював, банківських рахунків не відкривав, статутний фонд не формував, за дозволом на виготовлення печатки ПП «Безпека Комплекс» () і штампу до дозвільної системи не звертався, вказаної печатки у нього ніколи не було, жодною підприємницькою діяльністю не займався, жодної інформації про діяльність вказаного підприємства невідомо.

Крім того, згідно витягу з кримінального провадження №0000094, встановлено, що з урахуванням матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень по кваліфікації ч.2 ст.205 КК України внесено запис до ЄРДР від 12.09.2013 про те, що ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в період часу з 2011 року по 2013 рік, створили ряд суб'єктів підприємницької діяльності (юридичні особи), у тому числі ПП «Безпека комплекс», з метою прикриття незаконної діяльності та сприянню службовим особам підприємств реально діючого сектору економіки в ухиленні від сплати rfoдатків, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі.

Частиною першою ст. 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

Даючи оцінку вище зазначеним поясненням керівника ПП «Безпека Комплекс» та іншим матеріалам як неналежним доказам, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до частини першої ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною другою цієї статті визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Натомість, у суді першої інстанції повідомлені ДПІ фактичні обставини щодо фіктивності операцій з надання послуг з посиланням на конкретне джерело інформації щодо цих фактів (пояснення керівника) не отримали оцінки, хоча вони є належними доказами, оскільки стосуються як обставин щодо реальності наданих послуг, суми ПДВ у зв'язку з якими позивач включив до податкового кредиту, так і юридичної сили первинних документів (актів приймання-передачі, актів виконаних робіт, податкових накладних) як допустимого доказу цих сум. Маючи дані щодо джерела такої інформації, суд в разі виникнення сумнівів у її достовірності, зокрема з підстав порушення встановленого законом порядку її отримання, повинен її перевірити з використанням передбачених частиною другою ст. 69 КАС України засобів доказування в адміністративному судочинстві.

Отже, надані позивачем документи не є належно оформленими первинними документами, оскільки не відповідають встановленим п. 201.1 ст. 201 ПК та частини другої ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вимогам щодо їх складення і підписання повноважною особою платника податків, тому не можуть бути належним документальним підтвердженням проведення господарських операцій та підставою для формування спірних сум валових витрат і податкового кредиту з ПДВ.

При розгляді даної справи колегією суддів враховано правову позицію Верховного Суду України, яка викладена: в постанові від 21.01.2011 у справі за позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, а саме, неналежним чином оформлена (підписана не уповноваженою особою) податкова накладна не може бути підставою для нарахування податкового кредиту за наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданої послуги.

В постановах Верховного Суду України від 05.03.2012 по справі №21-421а11, від 13.01.2009 р. №21-1578во08, від 08.09.2009 р. №21-737во09 встановлено, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності таких товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними, а виписані податкові накладні не можна вважати належно оформленими документами податкової звітності.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. У відповідності з нормою цієї статті Кодексу суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Також, колегія суддів зазначає, що частина друга ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлює відповідні обов'язкові вимоги первинних бухгалтерських документів, у т.ч. щодо їх складення та підписання відповідними уповноваженими особами.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами апелянта про порушення позивачем норм податкового законодавства, що спричинило заниження податку на додану вартість та податку на прибуток при здійсненні операцій з контрагентом: ПП «Безпека комплекс» в період, що перевірявся.

Статус ПП «Безпека комплекс» як платника ПДВ не спростовує наявність вказаних порушень і не може свідчити про правомірність формування податкового кредиту з ПДВ.

Констатація позивачем того, що платник податків не може нести відповідальність за порушення податкової дисципліни його контрагентами, загалом є вірною, але в даному випадку ця теза не спростовує допущені саме позивачем порушення податкового законодавства і не може звільняти останнього від настання відповідних юридичних наслідків.

Виходячи з вищенаведеного, ПП «Безпека - Комплекс» (податковий номер 36038201) здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третіх осіб.

За наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи податкового органу про неможливість здійснення господарських операцій, на підставі яких сформовано податкові зобов'язання та податковий кредит та приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства, висновки відповідача, що операції не спрямовані на їх реальне настання є обґрунтованими та такими, що відповідають матеріалам справи.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню є помилковим.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому вбачаються підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нову, якою в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Такка Шантрьє» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Й. Петрик

Судді: Л.П. Борисюк

Я.М. Собків

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.