Справа № 823/246/15
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року справа № 823/246/15

м. Черкаси

11 год. 40 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

при секретарі - Литвинчук В.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державного земельного агентства у Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовом звернулася ОСОБА_1, в якому просить визнати дії Головного управління Державного земельного агентства у Черкаській області про відмову у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області у приватну власність для ведення особистого селянського господарства протиправними, а також зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2014р. (зареєстрована за вх. № 4119 від 24.09.2014р.) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області, у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на те, що 16.09.2014р. вона звернулася до Головного управління Державного земельного агентства у Черкаській області із клопотанням та необхідним пакетом документів для надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованим розміром 2,0 га, яка знаходиться в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області, у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. Рішенням від 27.10.2014р. відповідач відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1, в зв'язку з тим, що до клопотання, зокрема має додаватися оригінал погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), а не його копія. Позивач вважає, що дана відмова є незаконною, оскільки ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, на яку послався у своїй відмові відповідач не передбачено надання саме оригіналу погодження землекористувача, а лише зазначено, що надається таке погодження. Більш того, позивач наголосила, що ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначена лише єдина підстава для відмови в наданні відповідного дозволу, а саме - невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів та підзаконних нормативно-правових актів, чого в даному випадку не було.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до зали судового засідання не прибув. В наданих на попереднє судове засідання наголосив, що ГУ Держземагенства у Черкаській області при вчиненні дій з приводу яких подано позов діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Також зазначив, що позивачем не було дотримано порядку подання клопотання, визначеного Земельним кодексом України, а саме: не додано до клопотання оригінал згоди землекористувача СТОВ «Перемога», як того вимагає ст.118 даного кодексу.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.09.2014 р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держземагенства у Черкаській області із заявою та необхідним пакетом документів (а.с.6), в якій просила надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 2,0 га, яка знаходиться в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області, у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Головне управління Держземагенства у Черкаській області розглянувши зазначене клопотання позивача, листом від 27.10.2014 р. № 1072/0/300-14-СГ відмовило ОСОБА_1 у наданні відповідного дозволу (а.с.5). Свою відмову відповідач обґрунтовував тим, що у відповідності до ст.118 Земельного кодексу України до клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а також оригінал погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), якого в даному випадку надано не було.

Вважаючи дії ГУ Держземагенства у Черкаській області по відмові в задоволенні її клопотання від 24.03.2014 р. протиправними та такими, що здійснені з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернулася до суду за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею в державі регулюються Земельним кодексом України (надалі - ЗК України).

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення, у відповідності до ч.2 зазначеної статті належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури (ч.3 ст.22 ЗК України).

Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

В даному випадку, суд критично оцінює доводи представника відповідача, якими останній обґрунтовує надані заперечення та зазначає наступне.

При вивченні матеріалів справи суд дослідив довідку управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області від 09.09.2014 р. № 1970 (а.с.7) з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем). У відповідності до вказаної довідки, СТОВ «Перемога» із земель державної власності (запасу) надано в оренду (договір № 02 від 21.02.2005 р.) земельні ділянки загальною площею 59.96 га., які знаходяться в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області (поза межами населеного пункту).

У відповідності до заяви директора СТОВ «Перемога» від 13.06.2012р. (копія якої міститься в матеріалах справи, а.с.8), товариство в особі директора не заперечує проти вилучення згідно діючого законодавства з землекористування СТОВ «Перемога», що в с. Ковалиха, Смілянського р-ну Черкаської об-ті земельної ділянки розміром 2,0 га, із земель запасу Коваліської сільської ради на користь гр. ОСОБА_1, для ведення особистого селянського господарства.

Справжність підпису директора СТОВ «Перемога» - Сліпенка В.М. на вищевказаній заяві була засвідчена нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області.

В судовому засіданні позивач наголосила, що саме вказану копію заяви вона надала ГУ Держземагенства у Черкаській області для вирішення питання про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

З урахуванням вищевказаних вимог ЗК України, а також досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відмова ГУ Держземагенства у Черкаській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки є протиправною, оскільки погодження землекористувача на відведення земельної ділянки позивачем було надано, більш того вимогами ч.6 ст.118 ЗК України не передбачено надання саме оригіналу такого погодження, а лише зазначено, що таке погодження має надаватися.

Крім цього, суд наголошує, що ч.7 ст.118 ЗК України передбачає лише одну підставу для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме - невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів та підзаконних нормативно-правових актів.

Тобто, ОСОБА_1 фактично було відмовлено у задоволенні її заяви не з підстав визначених вищевказаною частиною ст. 118 ЗК України, а з інших підстав не передбачених даною нормою, що є недопустимим, оскільки у відповідності до ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають до задоволення.

Відносно позовної вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання відповідача повторно розглянути її заяву від 16.09.2014р., суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій органу, дії або бездіяльність якого оскаржується.

Таким чином, суд дійшов висновку, що саме до компетенції ГУ Держземагенства у Черкаській області, в даному випадку, належить право приймати на розгляд заяви фізичних та юридичних осіб про надання їм дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та виносити за наслідком їх розгляду відповідні рішення, і суд не може підміняти суб'єкт владних повноважень у виконанні останнім своїх прав та обов'язків.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягає.

Положеннями ч.1 ст.11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладені обставини суд, з метою відновлення порушеного права позивача, вважає за можливе вийти за межі позовних вимог шляхом зобов'язання ГУ Державного земельного агентства у Черкаській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2014 р. про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га, в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області у приватну власність, для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держземагенства у Черкаській області щодо відмови у наданні дозволу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держземагенства у Черкаській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2014 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0 га в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги яка подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлений 16.03.2015 року.