Справа № 813/7583/14
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року № 813/7583/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Гулкевич І.З.,

за участю секретаря - Капустинської Н.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Мисак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним дій та зобов»язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в котрому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в задоволенні запиту ОСОБА_1 від 13 жовтня 2014 року;

- зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області задоволити запит ОСОБА_1 від 13 жовтня 2014 року в повному обсязі та надати повну та достовірну інформацію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч вимогам Закону України "Про доступ до публічної інформації" надав неповну, недостовірну, та не зрозумілу для позивача інформацію на його запит. Зазначає, що на переважну більшість поставлених у запиті питань йому не надано відповіді. Позивач вважає, що своєю відповіддю відповідач з формальних підстав відмовив у наданні публічної інформації. Тому вважає, що відповідно до ст. 24 Закону України "Про доступ до публічної інформації" ненадання інформації на запит, безпідставна відмова, необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом є порушенням законодавства про доступ до публічної інформації, оскільки документи, які витребовувалися та були предметом запиту не містять в собі особистих персональних даних. Крім того, на думку позивача, відповідач не має права відмовляти в доступі до інформації, оскільки інформація, щодо якої йшлося в запиті, не має ознак інформації з обмеженим доступом, тобто такої інформації, шкода в оприлюдненні якої переважає суспільний інтерес в її отриманні і становить загрозу національній безпеці, обороні, запобігання злочину, тощо. Відповідач є розпорядником інформації в розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації, а відтак, на думку позивача, зобов'язаний надавати достовірну, точну та повну інформацію на інформаційні запити. З наведених причин просить позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив надав суду письмові заперечення проти позову, яке мотивоване тим, що відповідачем надано позивачу вичерпну відповідь на його запит. Зазначає, що запитувана позивачем інформація містить персональні дані, а тому надання такої інформації без згоди особи, якої вона стосується заборонено законом. Також відповідач вказує на те, що він не є розпорядником запитуваної інформації, на окремі поставлені позивачем питання, а відтак вважає що надав повну інформацію відповідно до Закону та повноважень. Просить в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши надані суду докази в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

13.10.2014 року позивач в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з запитом про надання публічної інформації.

Листом від 21.10.2014 року №2/0-37/31 відповідачем була надана відповідь на його запит від 13.10.2014 року.

Не погодившись із змістом та обсягом отриманої від відповідача інформації позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Як встановлено в судовому засіданні позивач 13.10.2014 року звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації, що знаходиться у розпорядженні розпорядника інформації, в якому сформулював наступний ряд запитань:

1) повідомити службову особу ГУ МВС України у Львівській області , якій доручено проведення службового розслідування (прізвище, ім»я, по батькові, посада та звання), або декількох осіб у складі комісії, одна з яких можливо була призначена головою цієї комісії?

2) Чи вносив виконавець службового розслідування начальнику ГУ МВС України у Львівській області, яким було призначено службове розслідування пропозицію щодо вжиття заходів в порядку, передбаченому чинним законодавством?

3) Чи був виданий наказ начальником ГУ МВС України у Львівській області про призначення службового розслідування за моєю скаргою від 09 вересня 2014 року? Якщо так, то прошу надати копію наказу;

4) Чи був оформлений висновок службового розслідування (число, місяць, і рік), та ким був затверджений? Якщо так, то прошу надати належним чином завірену копію висновку службового розслідування;

5)Чи була доведена вина начальника СВ Турківського РВ ГУ МВС України у Львівській області м-ра міліції ОСОБА_4?

6) Які саме заходи дисциплінарного впливу вжито до м-ра міцілії ОСОБА_4? Прошу надати копію наказу про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_4, яким визначено дисциплінарне стягнення;

7) Чи було оскаржено рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку визначеному законодавством України?

8) Чи були притягнуті до дисциплінарної відповідальності начальник Турківського РВ ГУМВС України у Львівській області майор міліції ОСОБА_4 (згідно постанови про створення групи слідчих від 04 липня 2014 року)? Якщо ні, то прошу повідомити причину незастосування заходів дисциплінарного впливу;

9) Чи був ознайомлений під підпис з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності м-р міліції ОСОБА_4?

10) Чи було відібрано пояснення у : начальника СВ Турківського РВ ГУ МВСУ у Львівській області майора міліції ОСОБА_4; Якщо так, то прошу надати належним чином завірену копію пояснення;

11) Згідно якого нормативно-правового документу проводилось службове розслідування?

Листом від 21.10.2014 року №2/0-37/31 відповідачем була надана наступна відповідь на запит позивача від 13.10.2014 року:

На Ваш запит від 13.10.2014 року про надання доступу до публічної інформації повідомляємо наступне:

В ході розгляду вашого звернення до керівництва ГУМВС України у Львівській області від 09.09.2014 р в ГУМВС видано наказ про проведення службового розслідування, яке здійснювалось старшим слідчим СУ ГУМВС Якимовичем Р.Я. відповідно до наказу МВС №230 від 12.02.2013.

В межах проведення службового розслідування отримано пояснення в начальника СВ Турківського РВ ГУМВС ОСОБА_4 і за отриманими результатами складено висновок, який затверджено керівництвом СВ ГУМВС. До начальника СВ Турківського РВ ГУМВС ОСОБА_4 вжито заходи дисциплінарного впливу, про що вас повідомлялось 08.10.2014 за вих №2/0-62. Відомостей про оскарження ОСОБА_4 накладеного дисциплінарного стягнення на даний час немає.

Надати копії наказів, пояснень та інших матеріалів службового розслідування не виявляється можливим, оскільки у них містяться відомості про осіб, яких воно стосувалось.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про інформацію», не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про захист персональних даних», поширення персональних даних передбачає передачу відомостей про фізичну особу за згодою суб»єкта персональних даних.

Крім цього, перераховані у запиті документи, відповідно до наказу МВС України №423 від 14.05.2012 належать до перелікувідомостей, що становлять службову інформацію в системі МВС України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Згідно зі ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації визначені ст. 3 Закону № 2939-VI й згідно із п. 1 ч. 1 цієї статті право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 2 ст. 5 Закону № 2939-VI визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ст. 6 публічна інформація з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до п. б) ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI, розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1 та ч. 4 ст. 20 Закону № 2939-VI).

Частиною 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3)особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Проаналізувавши вказані норми законодавства та зазначені вище фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано повної відповіді на запит позивача, оскільки відповідач не дає чітких (дослівних) відповідей на питання, які сформульовані позивачем у його запиті.

Відповідач у відповіді на запит не покликався на причини, які у встановленому Законом порядку обмежували би доступ до запитуваної інформації, не вказав чи відноситься інформація до категорії інформації з обмеженим доступом і чому, чи запитувався дозвіл особи, якої стосується інформація на її оприлюднення, не вказав, де знаходиться така інформація, тобто не виконав свої обов'язки щодо надання повної відповіді на запит, відповідно до поставлених позивачем питань. На частину питань позивача відповідь не надана взагалі.

Таким чином, суд задовольняє частково позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною відмови відповідача в наданні повної інформації на запит та зобов'язує відповідача надати повну інформацію на запит позивача від 13.10.2014 року в строк, визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Задовольняючи позовні вимоги частково, а саме визнаючи лише протиправною відмову відповідача в наданні повної інформації на запит та зобов'язуючи надати повну інформацію на запит позивача, та відмовляючи в той час у визнанні протиправної відмови в наданні достовірної та зрозумілої інформації та відповідно відмовляючи в зобов'язанні відповідача надати достовірну та зрозумілу інформацію суд виходив з наступних міркувань.

Відповідно до п. б) ч. 1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації зобов'язані надати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Суд дійшов висновку часткового задоволення позовних вимог з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, які жодним чином не доводять і не встановлюють, що надана відповідачем відповідь на запит позивача є недостовірною інформацією, а тому підстав визнавати протиправною відмову в наданні достовірної інформації суд не вбачає. Стосовно вимоги зобов'язати відповідача до надання достовірної інформації, то в задоволенні такої суд також не вбачає змісту, оскільки в силу Закону надати таку відповідач є зобов'язаним.

Щодо надання зрозумілої інформації, то суд звертає увагу позивача, що Закон не містить такого визначення поняття зрозуміла інформація, та відповідно й не містить зобов'язання володільця інформації в наданні зрозумілої інформації. У разі якщо з тих чи інших підстав інформація для утримувача відповіді не є зрозуміла, запитувач вправі звернутися за роз'ясненням або тлумаченням до запитуваної сторони.

З врахуванням наведеного суд приходить до переконання про задоволення позову частково.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн (пункт 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03. 2008 року № 2).

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд, згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У відповідності до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача слід присудити судовий збір у розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в наданні повної інформації на запит ОСОБА_1 від 13.10.2014 року.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області надати повну інформацію на запит ОСОБА_1 від 13.10.2014 року в строк, визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (82100, АДРЕСА_1) судові витрати в розмірі 36,54 грн (тридцять шість грн. 54 коп).

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 20 березня 2015 року.

Суддя Гулкевич І.З.