Справа № 810/53/15
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/53/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року 810/53/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автоспецтранс-Київського картонно-паперового комбінату" до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити з мотивів, які ґрунтуються на висновках, що викладені в акті перевірки від 09.10.2014 №2937/10-16-22-05/34161733.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Згідно довідки від 30.11.2012 АБ №578698, видами діяльності Товариства є: вантажний автомобільний транспорт; підготовчі роботи на будівельному майданчику; технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; інший пасажирський наземний транспорт; складське господарство; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (том 1, а.с. 10).

Судом встановлено, що з 06.10.2014 по 08.10.2014, згідно із п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, відповідно до наказу від 06.10.2014 №564 та повідомлення про проведення перевірки від 06.10.2014 №168, ДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства у взаємовідносинах з ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" (код ЄДРПОУ 38545859) за період березня 2014 року. За результатами даної перевірки складено акт від 09.10.2014 №2937/10-16-22-05/34161733 (далі - акт перевірки) (том 1, а.с. 19-32).

Із змісту акта перевірки випливає, що фінансово-господарська діяльність Товариства здійснювалась поза межами правового поля. А саме, відносини між Товариством та ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" за березень 2014 року здійснювалися лише з метою одержання податкової вигоди у вигляді мінімізації податкових зобов'язань з ПДВ і як наслідок це не викликало реальних змін майнового стану, тобто, не є господарською операцією. А також, ДПІ дійшла висновку про відсутність у посадових осіб підприємства правових підстав відображення зазначених операцій в бухгалтерському та податковому обліку.

До таких висновків ДПІ дійшла на підставі акта перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 12.06.2014 №1645/26-55-22-07/38545859 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" (код ЄДРПОУ 38545859) щодо підтвердження господарських відносин з платниками за період діяльності з 01.02.2014 по 30.04.2014 (том 1, а.с. 120-142).

Зокрема, у вказаному акті перевірки встановлено відсутність будь-якої інформації про: наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, відсутність трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, сировини і матеріалів для здійснення основного виду діяльності. Крім того, згідно базах даних Міндоходів України, не встановлено отримання ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" дозвільних документів на проведення діяльності, яка їх потребує. Виходячи з вищевикладеного, ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві дійшла висновку, що у ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" відсутні об'єкти оподаткування по операціях з придбання та продажу товарів (послуг) у підприємств постачальників/покупців, а також, що ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій пов’язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

16.10.2014 Товариством було подано заперечення до акта перевірки (том 1, а.с. 33-35).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України (редакція, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ГК), господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з частиною першою статті 208 ГК, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму необхідно застосовувати з урахуванням того, що за змістом приписів статті 228 Цивільного кодексу України (редакція, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ЦК), правочин учинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним.

Статтею 228 ЦК передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч.2 ст.228 ЦК).

За змістом статті 215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, із змісту наведених вище правових норм випливає, що нікчемний договір є недійсним в силу закону, у разі якщо його недійсність не оспорюється. В міру того, якщо сторона (сторони) такого правочину заперечує проти його нікчемності, такий договір вважається оспорюваним, у зв'язку з чим може бути визнаний недійсним тільки в судовому порядку на вимогу заінтересованої особи у встановлених законом випадках.

Окрім цього, статтею 203 ЦК визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на те, що ДПІ в акті перевірки ставить під сумнів реальність здійснення господарських операції між Товариством та ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012", необхідно зазначити наступне.

Судом встановлено, що 03.03.2014 між Товариством (Замовник) та ТОВ ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" (Підрядник) було укладено договір підряду №35/0314 (далі - договір підряду). За умовами даного договору, на підставі ліцензії АЕ №260420 від 29.03.2013 виданої Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, Підрядник зобов'язується на свій ризик виконувати за завданнями Замовника роботи з розробки ґрунтів, і здати Замовникові, а Замовник зобов'язується прийняти виконані роботи й оплатити їх. Договір підряду набув чинності з моменту підписання сторонами і діяв до 31.12.2014 (том 1, а.с. 50-51).

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору Товариство надало суду наступні документи:

- заявку від 03.03.2014 №101 на планування полігону м-ну Петровський (том 1, а.с. 111);

- замовлення-кошторис до договору підряду (том 1, а.с. 92);

- калькуляцію на роботи по розробці ґрунту до договору підряду (том 1, а.с. 91);

- податкові накладні від 12.03.2014 №35 та від 25.03.2014 №36 (том 1, а.с. 52, 53);

- акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 12.03.2014 №ОУ-0000428 та від 23.03.2014 №ОУ-0000429 (том 1, а.с. 54, 55);

- платіжні доручення від 12.03.2014 №4834 та від 25.03.2014 №4914 (том 1, а.с. 57, 58);

- оборотно-сальдову відомість по рахунку 63 за березень 2014 року ( том 1, а.с. 56).

Окрім цього, Товариством надано суду докази, які підтверджують, що роботи були використані ним у господарській діяльності, зокрема, акти виконаних робіт від 31.03.2014 №227 та №228, які підписані позивачем та ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" та які були оформленні на виконання пункту 2.4.4 договору від 29.12.2013 (том 1, а.с. 116, 117, 112-115).

Таким чином, вищезазначені документи підтверджують факт: руху активів у процесі здійснення господарських операцій між Товариством та ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012"; отримання Товариством робіт від ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" на підставі договору підряду, а саме, ґрунтових робіт, а також, наявність господарської мети у контрагентів при виконанні умов договору підряду.

Із акта перевірки контрагента позивача судом встановлено, що ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" станом на дату складання даного акта перебував на обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві та був зареєстрований як платник податку на додану вартість. Таким чином, на час укладання та виконання договору підряду, контрагент позивача (ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012") був зареєстрований юридичною особою та є платником податків. Суд звертає у вагу на те, що зазначені обставини ні актом перевірки, ні в судовому засіданні не спростовано (том 1, а.с. 71-73).

Крім того, в акті перевірки немає посилань на те, що на момент укладання чи виконання договору підряду установчі документи, свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" скасовані або визнані недійсними за рішенням суду.

ДПІ в акті перевірки не зазначено і під час судового розгляду справи не подано суду доказів на підтвердження того, що правочин укладений між Товариством та контрагентом - ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012", визнаний в судовому порядку недійсним та доказів, що свідчили б про визнання недійсними первинних бухгалтерських документів, які підтверджують його виконання, а також, доказів про наявність судових рішень, які набрали законної сили з приводу незаконних дій посадових осіб ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012".

Суд звертає у вагу на те, що із змісту акта перевірки випливає, що на час проведення перевірки, а також, на день розгляду даної адміністративної справи, відносно посадових осіб Товариства та ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" не було постановлено вироку суду з питань ухилення від сплати податків.

На підставі вищенаведеного, суд не бере до уваги посилання ДПІ на відсутність мети у Товариства та його контрагента - ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012", щодо реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування та несплати податків.

Суд звертає увагу на те, що наявність у суб`єкта господарської діяльності первинних документів бухгалтерського обліку, зокрема, податкових накладних, платіжних доручень тощо є підставою для відображення показників податкового кредиту підприємства за звітні періоди у регістрах бухгалтерського обліку та податковій звітності, якщо податковий орган не доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності.

При цьому, обов'язок доведення таких фактів покладається на податковий орган у спосіб проведення перевірки та оформлення її результатів шляхом складення акта, який є носієм доказової інформації та повинен містити усі відомості про виявлені порушення законодавства, у тому числі, аналіз реальності правочинів.

Наведені у акті перевірки обставини, на думку ДПІ, свідчать про те, що відносини між Товариством та ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" за березень 2014 року здійснювалися лише з метою одержання податкової вигоди у вигляді мінімізації податкових зобов'язань з ПДВ і як наслідок це не викликало реальних змін майнового стану, тобто, це не є господарською операцією, а також, про відсутність у посадових осіб підприємства правових підстав щодо відображення зазначених операцій в бухгалтерському та податковому обліку.

Відтак, ДПІ вважає, що позивачем незаконно сформовано об`єкт оподаткування з податку на додану вартість за березень 2014 року за правочином, що фактично не здійснювався, оскільки, Товариство не мало на меті використовувати придбані роботи в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності.

Оцінюючи висновки ДПІ про порушення Товариством вимог податкового законодавства при обчисленні та сплаті податку на додану вартість за результатами здійснення фінансово-господарських операцій з ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012", суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (редакція, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду (абз.4 п.198.2 ст.198 ПК).

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем (абз.5 п.198.2 ст.198 ПК).

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами) (абз.6 п.198.2 ст.198 ПК).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку (абз.7 п.198.2 ст.198 ПК).

В пункті 198.3 статті 198 ПК зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абз.4 п.198.3 ст.198 ПК).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (абз.2 п.198.6 ст.198 ПК).

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної (абз.3 п.198.6 ст.198 ПК).

Статтею 201 ПК встановлено, що латник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п.201.2 ст.201 ПК).

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця (п.201.4 ст.201 ПК).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п.201.6 ст.201 ПК).

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (абз.2 п.201.6 ст.201 ПК).

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п.201.7 ст.201 ПК).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК).

Не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, складена платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду (п.201.9 ст.201 ПК).

Із системного аналізу вищенаведених норм ПК випливає, що податковий кредит є правом платника податку, щодо зменшення податкових зобов'язань звітного періоду, яке виникає виключно за наявності податкових накладних. Закон забороняє включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни придбання товарів (робіт, послу), якщо ці суми не підтверджені податковими накладними, та передбачає відповідальність платника податків за порушення цих вимог у вигляді фінансових санкцій.

Таким чином, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV), метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч.2 ст.3 Закону №996-XIV).

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відтак, відсутність обов'язкових первинних бухгалтерських документів може бути підставою для застосування до суб'єкта господарювання фінансових санкцій з питань оподаткування, якщо таке порушення виявлено під час перевірки.

Враховуючи те, що Товариством, як доказ здійснення господарських операцій, надані суду належним чином засвідчені копії первинних документів, які відповідно до вимог статті 9 Закону №996-XIV, фіксують факт здійснення господарської операції, суд вважає, твердження ДПІ про нікчемність укладеного між Товариством та ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" договору підряду безпідставним.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз.2 п.44.1 ст.44 ПК).

Таким чином, у зв'язку з наявністю у Товариства відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, зокрема, податкових накладних, суд дійшов висновку про обґрунтованість його дій щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами господарських операцій з ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" за березень 2014 року.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Інтерсплав проти України" (2007 рік, заява №803/02), "Булвес" АД проти Болгарії" (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії" (2010 рік, заява №6689/03) визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Ураховуючи наведене, необхідно зазначити, що замовник не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства підрядником-контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень.

ДПІ не подано доказів того, що Товариство знало або могло дізнатися про те, що ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012", можливо, порушує вимоги податкового законодавства, а також, доказів того, що Товариство було безпосередньо залучене до можливих зловживань контрагента у системі оподаткування.

Статтями 11, 71 КАС передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Проте, ДПІ не надано суду доказів, які підтверджують доводи щодо відсутності господарської операції між Товариством і ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012" та правомірності прийнятого оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Отже, ДПІ не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування Товариством податкового кредиту за березень 2014 року у зв'язку із здійсненням господарських операцій з ТОВ "АРТТРЕВЕЛ 2012".

У свою чергу, суд звертає увагу на те, що фактичне здійснення господарських операцій між зазначеними контрагентами підтверджується вказаними вище первинними та іншими документами, які містяться у матеріалах справи.

Ураховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є обґрунтованим і його належить задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 КАС, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Басай О.В.