Справа № 810/6545/14
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6545/14 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 березня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Оксененка О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» та Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», в якому просив суд стягнути з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу перед бюджетом 32614518,32 грн. Також, під час розгляду справи відповідачем було подано заяву про відстрочення та розстрочення виконання судового рішення.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року позов задоволено, стягнуто з Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на користь Державного бюджету України кошти з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, в рахунок погашення податкового боргу перед бюджетом у сумі 32614518,32 грн; відстрочено виконання постанови строком на 12 місяців.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року в частині відстрочення виконання постанови та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Також, не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Під час апеляційного розгляду справи позивача - Вишгородську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Київській області, замінено правонаступником - Вишгородською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області.

В судовому засіданні представники сторін підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області - задоволенню, з наступних підстав.

Переглядаючи постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України коштів з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, в рахунок погашення податкового боргу перед бюджетом у сумі 32614518,32 грн, колегією суддів встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, відповідач є юридичною особою та перебуває на обліку як платник податків в Вишгородській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області; має свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Згідно матеріалів справи, відповідачем до органу державної податкової служби були подані наступні декларації з податку на додану вартість:

- 17.07.2014 року за червень 2014 року, в якій визначив податкове зобов'язання у розмірі 6728275,00 грн (декларація зареєстрована контролюючим органом 17.07.2014 за №);

- 20.08.2014 року за липень 2014 року, в якій визначив податкове зобов'язання у розмірі 9979010,00 грн (декларація зареєстрована контролюючим органом 20.08.2014 року за №);

- 22.09.2014 року за серпень 2014 року, в якій визначив податкове зобов'язання у розмірі 10983084,00 грн (декларація зареєстрована контролюючим органом 22.09.2014 року за №);

- 20.10.2014 року за вересень 2014 року, в якій визначив податкове зобов'язання у розмірі 11330988,00 грн (декларація зареєстрована контролюючим органом 20.10.2014 року за №);

Платіжними дорученнями від 30.07.2014 року №5773 відповідачем сплачено податок на додану вартість за червень 2014 року у розмірі 6728275,00 грн, від 29.08.2014 року №5976 авансовий внесок з податку на додану вартість за серпень 2014 року у розмірі 1000000,00 грн.

Згідно довідки - розрахунку суми податкового боргу, станом на 14.11.2014 року, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 32614518,32 грн., яка виникла на підставі податкових декларацій з податку на додану вартість за червень (№), липень (№), серпень (№), вересень (№), з урахуванням частково сплати 5406838,68 грн за рахунок переплати, та 1000000,00 грн за рахунок сплати платіжним дорученням від 29.08.2014 року №5976.

Згідно витягу з облікової картки платника податку на додану вартість, частина коштів (1321436,32 грн), що сплачені відповідачем платіжним дорученням від 30.07.2014 року №5773, були направлені контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу за попередні періоди.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за відповідачем обліковується заборгованість з податку на додану вартість, яка, у зв'язку з несплатою відповідачем, підлягає стягненню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 ПК України).

Отже, податкові зобов'язання з податку на додану вартість, що визначені відповідачем в податкових деклараціях за червень, липень, серпень, вересень 2014 року у розмірі 32614518,32 грн, є узгодженими, проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем самостійно у строки, що встановлені ПК України, у повному обсязі не сплачені.

Відповідно до пункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.4 статті 59 вказаного Кодексу податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З метою погашення податкового боргу відповідачу була направлена податкова вимога від 20 лютого 2012 року №217, яка отримана відповідачем 23.02.2012 року.

Пунктом 95.2 та 95.3 статті 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Отже, заходи, прийняті податковим органом щодо стягнення податкового боргу, не призвели до їх погашення, строки їх добровільної сплати вийшли, про що свідчать матеріли справи.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що платіжним дорученням від 30.07.2014 року №5773 останнім було сплачено 6728275,00 грн, а ні 5406838,68 грн як це вважає позивач, з наступних підстав.

Відповідно до положень пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Як вбачається з витягу з облікової картки платника податку на додану вартість, частина коштів (1321436,32 грн), що сплачені відповідачем платіжним дорученням від 30.07.2014 року №5773, були направлені контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу за попередні періоди, що відповідно до пункту 87.9 ПК України є обов'язком контролюючого органу, у разі наявності боргу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 32614518,32 грн, який підлягає стягненню з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника.

В поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що вимоги про стягнення податкового боргу з рахунків платника податків, відкритих у банках, слід розглядати в спеціальному порядку, який визначений ст. 1833 КАС України, за поданням податкового органу.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апеляційної скарги, оскільки орган державної податкової служби наділений правом на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу з рахунків відповідача, відкритих у банках, як в спеціальному порядку, визначеному статтею 1833 КАС України, так і в загальному порядку позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача податкового боргу з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції в цій частині відсутні.

Переглядаючи постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року в частині відстрочення виконання постанови колегією суддів встановлено наступне.

Під час розгляду справи судом першої інстанції Державним підприємством «Регіональні електричні мережі» подано заяву, в якій останнє просило суд відстрочити стягнення суми податкового боргу терміном на три роки та допустити розстрочення виконання рішення суду рівними частинами протягом тридцяти шести місяців від дати закінчення відстрочення. В обґрунтування заяви відповідач посилається на негативні явища в вугільній галузі - недостатність коштів з причин відсутності належного бюджетного фінансування. При цьому, як зазначає заявник, ситуація ще більше погіршилась внаслідок подій, пов'язаних з проведенням АТО, оскільки основна частина споживачів залишається на неконтрольованій Україною території, а розрахунки цих підприємств з ДП «Регіональні електричні мережі» фактично припинено.

Суд першої інстанції, дослідивши доводи вказаної заяви, дійшов висновку про їх обґрунтованість.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

Суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Отже, аналіз статті 263 КАС України дає підстави для висновку, що питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення вирішується після розгляду справи по суті (після винесення судом рішення), в десятиденний строк після надходження заяви або подання, у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження. При цьому, суд може відстрочити або розстрочити виконання судового рішення лише у випадку здійснення заходів з примусового стягнення за таким рішенням органами державної виконавчої служби, під час яких встановлюються обставини, що ускладнюють виконання судового рішення.

Проте, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права розглянув заяву про відстрочення та розстрочення виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року під час розгляду справи по суті.

Також, оскільки органами державної виконавчої служби не були здійсненні заходи з примусового стягнення податкового боргу за постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року, тому відсутні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що частиною першою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що в випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до положень статті 41 ПК України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України.

Також, Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976).

Згідно підпункту 17.1.5 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право одержувати відстрочення, розстрочення сплати податків або податковий кредит в порядку і на умовах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 191.1.24 пункту 191.1 статті 191 ПК України контролюючі органи виконують функції щодо здійснення відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов'язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.

Статтею 100 ПК України передбачений порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1235 затверджено Перелік обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин.

Таким чином, ПК України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення податкового боргу, а органом стягнення за таким рішенням є контролюючий орган.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано задоволено заяву про відстрочення та розстрочення виконання судового рішення.

Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, є порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови в частині вирішення питання щодо відстрочення та розстрочення судового рішення порушив норми процесуального права, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції в частині відстрочення виконання постанови строком на 12 (дванадцять) місяців підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області задовольнити.

Скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року в частині відстрочення виконання постанови строком на 12 (дванадцять) місяців, та ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні заяви відмовити.

В інший частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі складено 16.03.2015 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: О.М. Оксененко

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Федотов І.В.

Оксененко О.М.