Справа № 810/7153/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/7153/14 Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька О.О. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області - Донської Карини Борисівни на постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Логістика України» до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Логістика України» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року задоволено вказаний позов. Визнано протиправним скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекцією Головного управління Міндоходів у Київській області від 29.07.2014 року № .

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області - Донська Карина Борисівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що у вересні 2014 року податковим органом була проведена (повторна) позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Логістика» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 22.12.2011 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року.

За результатами даної перевірки складено акт від 15.09.2013 року № 430/2200/34233603, за змістом якого відповідачем встановлено вчинення позивачем наступних порушень, а саме: порушення пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 153.1.3 п.153.1 ст. 153 Податкового кодексу України - ТОВ «Агро Логістика України» завищено інші витрати в частині відображення від'ємного значення курсових різниць згідно зі статтею 153 розділу III Податкового кодексу України, внаслідок невірного перерахунку таких курсових різниць всього в сумі 6625091,91 грн.

Таким чином, перевіряючим органом зроблено висновок про те, що у позивача відсутні підстави для включення грошових коштів, отриманих від неризедента, що має фінансовий центр доходу.

На підставі висновків акта перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 29.07.2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 14377390,86 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що між ТОВ «Агро Логістика України» та «VINEMONT VENTURES S A» було укладено договори позики (фінансового кредиту) № 1 від 17.06.2010 року та № 2 від 02.07.2010 року.

Відповідно до вказаних договорів на поповнення обігових коштів, компанія «VINEMONT VENTURES S A» взяла на себе зобов'язання надати ТОВ «Агро Логістика України» позику зі сплатою відсотків річних.

Відповідно до ст. 149 Податкового кодексу України податковою базою для цілей оподаткування податком на прибуток визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, входять витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. «є» п. п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків.

Так, підпунктом 14.1.258 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надано визначення фінансового кредиту, відповідно до якого це - кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент.

При цьому, згідно підпункту 14.1.122 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України нерезидентами є: іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України; дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва інших держав і міжнародних організацій в Україні; фізичні особи, які не є резидентами України.

Відповідно підпункту 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, позика - це грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов'язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Відтак, нерезиденти (юридичні особи), не будучи банками чи небанківськими фінансовими установами, можуть надавати кошти у борг із отриманням відсотків за користування.

З огляду на вищевказані норми законодавства України, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що отримані позивачем грошові кошти, у вигляді позики, від нерезидента містять всі ознаки фінансового кредиту, а тому визначення відповідачем таких коштів, як поворотної фінансової допомоги є помилковим, оскільки згідно визначення терміну "поворотна фінансова допомога", що вживається у Податковому кодексі, це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення (підпункт 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до матеріалів справи, при отриманні відсоткової позики від нерезидента, сума такої позики не враховується у складі доходів, а при її поверненні така сума не включається до складу витрат. Проценти за користування позиковими коштами платник податку буде включати до складу витрат з урахуванням обмежень, визначених статтю 141 Податкового кодексу України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності свого рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, колегія суддів зауважує, що відповідно до змісту акта перевірки віповідачем було відображено наявність документів, що доводять відсутність простроченої кредиторської заборгованості. Також висновок перевірки, що викладений в акті від 08 липня 2014 року спростовано відомостями акта, складеного за результатами повторної перевірки.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області - Донської Карини Борисівни - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 19.03.2015 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.