Справа № 815/1186/14
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/1186/14

Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Косцової І.П.

суддів - Турецької І.О.

- Стас Л.В.

за участю секретаря - Разінкіної Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом ТОВ «БАМ-Агросервіс» до Південної митниці Міндоходів, за участю третьої особи - Головного управління Міндоходів в Одеській області, про визнання дій протиправними; зобов'язання не чинити перешкод у здійсненні дій, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «БАМ-Агросервіс» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати неправомірними дії Південної митниці Міндоходів щодо обліку «Під митним контролем» вугілля марки «Д» кількістю 469,374 тон, яке перебуває на території ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» та придбане ТОВ «БАМ - Агросервіс» за договором купівлі-продажу у ДП «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області», зобов'язати відповідача не чинити перешкод у вивезенні та розпорядженні зазначеним вугіллям.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач безпідставно утримує спірний товар під митним контролем, адже зазначене вугілля набуло статусу безхазяйного майна і було реалізовано позивачеві уповноваженим податковим органом підприємством.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Ізмаїльська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить виключити з мотивувальної частини судового рішення висновок щодо незаконності проведення процедур продажу та передачі товару.

В обгрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що в ході розгляду справи, рішення у якій оскаржується, судом першої інстанції не досліджувалось рішення податкового органу про визнання майна безхазяйним, отже його висновки щодо незаконності процедур продажу та передачі товару є необгрунтованими та мають бути виключені з мотивувальної частини судового рішення. Також апелянт зазначив, що оскільки відповідно до визначеної в первинній документації кількості вугілля, що було поміщено у митний режим "транзит" саме в такому обсязі вивезено відповідний товар, залишки вугілля не можна вважати товаром під митним контролем, отже митний орган протиправно утримує його.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі з'ясовано, що впродовж вересня-грудня 2010 року зі станції Чорногорські Копі (Російська Федерація) на митну територію України, а саме до Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» надійшло 23 535,93 т вугілля марки «Д», яке було розміщено у режимі «транзит».

Вказане вугілля було відвантажено портом на судна для відправлення до Болгарії на адреси отримувачів. Після фактичного відвантаження обумовленої в документах кількості вантажу ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт » зафіксовано залишок транзитного вантажу у кількості 469,374 тон.

Після виявлення залишку зазначеного вище транзитного вантажу, ПП «Дунай транзит сервіс», як експедитор даного вантажу, повідомило вантажовласників про наявність залишку транзитного вугілля марки "Д" на причалі порту.

Листами від 26.04.12 року та від 27.04.2012 року компанія «Bremer International Limited» та компанія «Avandix Limited» повідомили ПП «Дунай транзит сервіс» про те, що вони не зацікавлені у вивезенні залишків вугілля та просять розпорядитися вказаним залишком вугілля у відповідності до чинного законодавства України.

За зверненням ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт МТП» Південною митницею погоджено відомості про наявність у морських торговельних портах та на припортових залізничних станціях вантажів, що знаходяться на зберіганні понад установлені терміни для проведення дій відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 08.04.1993 року №33-93 «Про порядок вилучення та реалізації вантажів, що знаходяться у морських торговельних портах і на припортових залізничних станціях понад установлені терміни».

Судом також встановлено, що до митного поста «Ізмаїл» Південної митниці Міндоходів звернулось управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області, як вантажовласник, з проханням розглянути наряд від 25.12.2012 року №33/03-169 на вивезення ТОВ «Бам-Агросервіс» угілля марки «Д» в кількості 469,374 т з території Ізмаїльського морського торговельного порту.

27.12.2012 року Південною митницею було оформлено картку відмови у пропуску товарів №500070000/2012/00003. Підставою для відмови у митному оформленні слугувала та обставина, що до митного органу не подано митну декларацію на вказаний товар із зазначенням відповідного митного режиму.

Вирішуючи даний спір по суті та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у Південної митниці Міндоходів не було жодних законних підстав для зміни митного режиму «Транзит» вказаного вантажу на митний режим «Відмова на користь держави».

В свою чергу суд першої інстанції зазначив, що відповідно до положень Митного кодексу України товари, граничний строк перебування яких під митним контролем на території зони митного контролю закінчився, підлягають обов'язковій передачі органу доходів і зборів для зберігання, отже, проведення процедур продажу та передачі товару, що знаходиться під митним контролем без участі уповноваженого представника митниці, є незаконним та протиправним.

Колегія суддів такий висновок суду першої інстанції вважає правильним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 40 Митного кодексу України від 11.07.2002 № 92-IV (в редакції, чинній на момент ввезення вугілля на митну територію України) митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Обсяг таких процедур та порядок їх застосування визначаються відповідно до цього Кодексу, інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Згідно ст.43 цього ж Кодексу товари і транспортні засоби перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно з заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів і транспортних засобів митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Тривалість перебування товарів і транспортних засобів під митним контролем на території зони митного контролю у пункті пропуску на митному кордоні України встановлюється відповідно до технологічної схеми пропуску через митний кордон осіб, товарів і транспортних засобів.

Митний контроль закінчується:

у разі ввезення на митну територію України - після здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України.

Частиною 3 ст.63 Кодексу передбачено, що користування та розпорядження товарами і транспортними засобами, митне оформлення яких не закінчено, забороняються, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до статті 186 МК України декларант самостійно визначає митний режим товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до мети їх переміщення та на підставі документів, що подаються митному органу для здійснення митного контролю та митного оформлення.

Як зазначалося вище, судом першої інстанції було встановлено, що вугіллю марки «Д», яке переміщувалося через митний кордон України, декларантом було визначено митний режим «транзит».

Транзит - митний режим, відповідно до якого товари і транспортні засоби переміщуються під митним контролем між двома митними органами або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання таких товарів і транспортних засобів на митній території України (стаття 200 МКУ).

В свою чергу, відповідно до ст. 155 МК України транзитні перевезення здійснюються як прохідний та внутрішній митний транзит.

Прохідний митний транзит - це переміщення товарів під митним контролем від одного пункту пропуску, розташованого на митному кордоні України, - пункту ввезення на митну територію України - до іншого пункту пропуску, розташованого на митному кордоні України, - пункту вивезення за межі митної території України.

Внутрішнім митним транзитом вважається переміщення товарів під митним контролем:

1) від пункту пропуску, розташованого на митному кордоні України, - пункту ввезення на митну територію України - до митного органу, розташованого на митній території України;

2) від митного органу, розташованого на митній території України, до пункту пропуску, розташованого на митному кордоні України, - пункту вивезення за межі митної території України;

3) від одного митного органу, розташованого на митній території України, до іншого митного органу, розташованого на митній території України;

4) від штучного острова, установки або споруди, створених у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України, до митного органу, розташованого на території України, зайнятій сушею, та у зворотному напрямку.

З матеріалів справи вбачається, що заявлений в митній декларації товар переміщувався по митній території України прохідним митним транзитом.

Граничні строки прохідного митного транзиту через митну територію України, залежно від виду транспорту на момент ввезення товару встановлювались постановою Кабінету Міністрів України №1908 від 13.12.2002 року, згідно якої граничні строки транзиту у разі здійснення перевезень залізничним транспортом становили до 28 діб, морським та річковим транспортом - до 20 діб.

Відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст.166 МК України обов'язковій передачі митному органу для зберігання підлягають товари, не пропущені під час ввезення на митну територію України внаслідок установлених законом заборон чи обмежень на їх ввезення в Україну або транзит через територію України і не вивезені з території України в день їх ввезення; які заявлені у режим відмови на користь держави відповідно до статті 246 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що товари, які підлягають обов'язковій передачі для зберігання митному органу (крім валютних цінностей), зберігаються на складах митних органів.

Під складами митних органів розуміються приміщення, резервуари, криті та відкриті майданчики, які належать митним органам або використовуються ними і спеціально обладнані для зберігання товарів (ст.167 МК України).

Відповідно до ст.169 МК України товари, зазначені у пунктах 1 - 3 частини першої статті 166 та у пунктах 1 - 3 частини першої статті 168 цього Кодексу, можуть зберігатися на складах митних органів протягом трьох місяців.

Товари, зазначені у пункті 4 частини першої статті 168, можуть зберігатися на складах митних органів протягом строків, установлених статтею 214 цього Кодексу.

Товари, зазначені у пункті 4 частини першої статті 166, товари та документація, зазначені у пунктах 5 - 7 частини першої статті 168, а також товари і транспортні засоби, зазначені у пункті 8 частини першої статті 168 цього Кодексу, зберігаються на складах митних органів.

Аналізуючи положення вищенаведених правових норм, колегія суддів зазначає, що якщо ввезений на митну територію України товар розміщено в митному режимі «Транзит» і його (або частину) не вивезено з території України протягом граничного терміну прохідного митного транзиту, такий товар підлягає обов'язковій передачі митному органу для зберігання на склади митних органів.

Поряд з цим, відповідно до Декрету Кабінету міністрів України від 08.04.1993 року № 33-93 «Про порядок вилучення та реалізації вантажів, зо знаходяться у морських торгівельних портах і на припортових залізничних станціях понад установлені терміни» у визначеному цим Декретом порядку підлягають вилученню та реалізації вантажі, що знаходяться на зберіганні у морських торговельних портах чи на припортових залізничних станціях понад установлені договорами терміни, у разі відсутності доручення вантажовласників (вантажовідправників) щодо подаль-шого їх відправлення; вантажі, подальше відправлення яких неможливе з вини вантажовласника (вантажовідправника) та з незалежних від морських торговельних портів чи припортових залізничних станцій причин (відсутність або неналежне оформлення експортної ліцензії, інших документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил, тощо); вантажі, що відповідно до чинного законодавства визнані безхазяйним майном.

У разі наявності в морському торговельному порту чи на припортовій залізничній станції вантажів, зазначених в абзацах другому і третьому статті 1 цього Декрету, порт чи станція мають запропонувати вантажовласникові (вантажовідправ-никові) протягом 20 днів з моменту надіслання повідомлення про неможливість відправлення вантажу визначитися з його відправленням або дати згоду на вилучення та реалізацію.

На підставі письмового підтвердження вантажовласника (вантажовідправ-ника) про повернення йому або відправлення вантажу іншому вантажоодержувачу морський торговельний порт чи припортова залізнична станція виконують необхідні роботи, а вантажовласник (вантажовідправник) відшкодовує всі витрати, пов'язані із зберіганням, переробкою, відправленням вантажу, замовленням транспортних засо-бів, оформленням документів, та інші витрати.

Після одержання від вантажовласника (вантажовідправника) письмової згоди на вилучення та реалізацію вантажу, а також у разі неодержання відповіді протягом 20 днів з моменту надіслання повідомлення вантаж вилучається та реалізується, про що повідомляється вантажовласникові (вантажовідправникові).

Рішення про вилучення та реалізацію вантажу приймається за заявою керівника морського торговельного порту чи припортової залізничної станції комісією, персональний склад якої затверджується Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом, і оформляється актом, який підписується членами комісії. У складанні акта може брати участь вантажовласник (вантажовідправник) або уповноважений ним представник.

Реалізація вилученого у вантажовласника (вантажовідправника) вантажу здійснюється уповноваженим Кабінетом Міністрів України органом на конкурсній основі і, як правило, за вільно конвертовану валюту.

Орган, який здійснює реалізацію вилученого у вантажовласника (вантажо-відправника) вантажу, перераховує до Державного валютного фонду України одержану валюту за вирахуванням тієї її частини, що спрямовується на покриття валютних витрат з реалізації вантажу та її продаж на міжбанківському валютному ринку для оплати витрат, пов'язаних з прийманням, зберіганням та реалізацією цього вантажу і виплатою вантажовласникові (вантажовідправникові) грошової компен-сації вартості реалізованого вантажу.

Вартість реалізованого вантажу виплачується вантажовласникові (вантажо-відправникові) у валюті України за внутрішніми цінами на день вилучення вантажу.

Якщо вантаж реалізувати неможливо, морський торговельний порт чи припортова залізнична станція відправляють його вантажовласникові (вантажо-відправникові). У такому разі вартість навантажувально-розвантажувальних робіт, зберігання, перевезення, оформлення документів та інші витрати, пов'язані з відправленням вантажу, списуються з вантажовідправника (вантажоодержувача) у безакцептному порядку.

Постановою КМ України № 536 від 16.05.1996 року «Про реалізацію вантажів, що знаходяться у морських торгівельних портах і на припортових залізничних станціях понад установлені терміни» Раді міністрів Автономної Республіки Крим, Донецькій, Запорізькій, Миколаївській, Одеській, Херсонській обласним державним адміністраціям надано повноваження щодо створення регіональних комісій з питань вилучення та реалізації вантажів, що знаходяться понад установлені терміни у морських торговельних портах і на припортових залізничних станціях, розташованих на відповідних територіях.

Згідно додатку до цієї постанови до складу комісії включено представника Державної митної служби.

На виконання цієї постанови наказом Міністерства транспорту України, Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України від 19.03.2002 року № 178/75, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.07.2002 року за №577/6865, затверджено Положення про комісії з питань вилучення та реалізації залежаних товарів.

Відповідно до приписів зазначеного Положення, зокрема, п.6, виключно вказаній комісії належить право розглядати відомості та приймати рішення про вилучення та реалізацію вантажів, визначених Декретом КМ України.

Розпорядження вантажами, які відповідно до чинного законодавства визнані безхазяйними, та іншим майном, що переходить у власність держави, здійснюється в порядку, передбаченому постановою КМ України від 25.08.1998 року № 1340 «Про Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави , і розпорядження ним».

Згідно п.11 зазначеного Наказу до складу комісії обов'язково включаються представники органів податкової служби, служби безпеки, внутрішніх справ та митних органів, представників фінансових органів та органів (організацій), що зберігають вилучене майно або здійснюють розпорядження цим майном.

Вантаж уважається вилученим для подальшої реалізації або поверненим вантажовласнику тільки після підписання Комісією відповідного акта про його вилучення або повернення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, при реалізації залишку вугілля не дотримано встановленого чинним законодавством порядку, та його реалізовано органом, який не мав на це законних підстав.

При цьому колегія суддів зазначає, що посилання Податкового органу на положення Порядку взаємодії між підрозділами державної податкової служби України під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, затвердженого наказом ДПА України № 1032 від 24.12.2010 року, в даному випадку є необґрунтованим та безпідставним, оскільки зазначеним Порядком визначено механізм взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби під час виконання покладених згідно із законодавством України завдань із виявлення, обліку, оцінки та збереження безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом успадкування до держави, скарбів і конфіскованого майна, тобто майна, яке знаходиться в межах території України і його дія не поширюється на товар, що перебуває під митним контролем.

Реалізація товару, який перебуває під митним контролем, як вже зазначалося вище, здійснюється зовсім в іншому порядку.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, постановив обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи.

Висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом ТОВ «БАМ-Агросервіс» до Південної митниці Міндоходів, за участю третьої особи - Головного управління Міндоходів в Одеській області, про визнання дій протиправними; зобов'язання не чинити перешкод у здійсненні дій - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя - доповідач: І.П. Косцова

Судді: І.О. Турецька

Л.В.Стас.