Справа № 802/572/15-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 березня 2015 р. Справа № 802/572/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Жупанової Д.О.

позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: Гаєвик Я.М., Шоломицького С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області (далі-Вінницька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за результатами позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року, відповідачем було складено акт № 2033/1701/НОМЕР_1 від 25.07.2014 року, на підставі якого 21.08.2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі (з урахуванням штрафних санкцій) 54570,98 грн.

Не погоджуючись із висновками, що викладені в акті перевірки про отримання ним доходу у вигляді додаткового блага в сумі 257911,69 грн., та, відповідно, і з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із вимогами його скасування.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, що наведені у адміністративному позові.

Представники відповідача проти позову заперечували з підстав, що викладені письмово та долучені до матеріалів справи. Свої заперечення мотивували обґрунтованістю висновків податкового органу, що знайшли відображення у акті перевірки від 25.07.2014 року, а тому просили в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що протягом періоду з 14 по 18 липня 2014 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління оподаткування доходів і зборів фізичних осіб Вінницької ОДПІ Шоломицьким С.А. проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичної особи ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року.

За наслідками проведеної перевірки складено акт № 2033/1701/НОМЕР_1 від 25.07.2014 року, у висновках якого відображено порушення позивачем частини «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України №2755-IV від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями (далі - ПК України), внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2011 рік в загальній сумі 43656,79 грн.

На підставі даних висновків Вінницькою ОДПІ 21.08.2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, на 43656,79 грн. за основним платежем та на 10914,19 грн. за штрафними санкціями, а всього на суму 54570,98 грн.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню, що оскаржується, суд виходить із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" надіслало на адресу позивача листом повідомлення про анулювання боргу (в порядку пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України) за кредитним договором № 0 від 12.02.2008 року, зазначивши, що сума анульованого боргу складається із кредитної заборгованості в сумі 88903,78 грн. по курсу НБУ станом на 09.12.2011 року та штрафних санкцій в сумі 6553,88 грн. (а.с. 15), та за кредитним договором № 0 від 05.04.2007 року - на суму 153041,42 грн. по курсу НБУ на 09.12.2011 року та штрафні санкції в сумі 9412,61 грн. (а.с. 16). Зазначені повідомлення отримані ОСОБА_1 особисто, про що свідчить відповідна відмітка про отримання. Крім того, обставини отримання таких повідомлень підтверджені ОСОБА_1 у судовому засіданні та не оспорюються сторонами.

При цьому, у даних повідомленнях публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" акцентувало увагу позивача на тому, що згідно пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України анульована сума заборгованості є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, а тому позивачу необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Абзацом "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Відтак, обов'язок для сплати фізичною особою податку на доходи фізичних осіб від отриманого додаткового блага, згідно абз. "д" пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, виникає за наступних умов:

- повідомлення кредитором щодо прощення кредитної заборгованості та, відповідно, отримання позичальником додаткового блага у формі суми анульованого боргу (що було виконано банком);

- включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного).

Як підтверджується матеріалами справи, публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" повідомило позивача щодо прощення кредитної заборгованості та, відповідно, отримання позичальником додаткового блага у формі суми анульованого боргу (а.с. 15,16) та включило суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь позивача, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено), що підтверджується наданими представником відповідача матеріалами перевірки.

Таким чином, публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" виконано всі вимоги згідно абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, а, відтак, позивач був зобов'язаний відобразити суму отриманого додаткового блага в загальній сумі 257911,69 грн. в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік та сплатити податок на доходи з фізичних осіб.

Відповідно до п. 179.1 ст. 179 ПК України, платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач до податкового органу не подавав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2011 рік.

Також, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного рішення позивач зазначає, що віднесення усієї суми анульованого боргу без дослідження його структури до об'єкту оподаткування у вигляді додаткового блага суперечить положенням п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України та п. 4.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплачено) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 року №49 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.02.2014 року за №228/25005.

Проте суд не погоджується з такими висновками позивача, оскільки відповідно до положень ст. 164 ПК України базою оподаткування є вся сума включаючи відсотки, нараховані за користування таким кредитом та сума пені.

Крім того, ст. 165 ПК України визначений перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу серед яких відсотки банку та штрафні санкції, які виникли внаслідок порушення договірного зобов'язання за кредитним договором не значиться.

Суд звертає увагу, що позивачем невірно трактуються норми ПК України, оскільки, даний порядок визначений лише абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України і на який публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звертало увагу позивача, повідомляючи про анулювання (прощення) боргу за кредитними договорами № 0 від 12.02.2008 року та №0 від 05.04.2007 року. Окрім іншого, позивач у позовній заяві зазначає положення абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України в редакції від 28.12.2014 року, тобто яка не діяла на момент виникнення спірних відносин.

Відтак, з наведеного вбачається, що відповідно до зазначеного вище законодавчого припису позивач повинен був відобразити суму 257911,69 грн. в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік, подати її до податкового органу та самостійно сплатити суму податку на доходи з фізичних осіб. Однак, як встановлено судом, позивачем цього вчинено не було.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами: виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Перевіривши розрахунок податку на доходи фізичних осіб за період з 01.04.2011р. по 31.12.2011р., суд погоджується із методом та порядком його здійснення податковим органом, у відповідності до якого:

- 9410 грн. (згідно п. 164.6 ст. 164 ПК України) х 15% = 1411,5 грн.

- 248501,69 грн. х 17% = 42245,29 грн.

1411,5 грн. + 42245,29 грн. = 43656,79 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в порушення пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України позивачем було занижено оподатковуваний дохід, отриманий у вигляді додаткового блага (анулювання банком частини боргу) у розмірі 257911,69 грн., внаслідок чого позивачем було занижено податок на доходи фізичних осіб за 2011 рік в сумі 43656,79 грн.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи не спростовують висновків, які викладені відповідачем у акті перевірки. А відповідач в свою чергу довів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, визначений Конституцією та законами України, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні. Відтак, у задоволені адміністративного позову необхідно відмовити.

З урахуванням положень ст. 94 КАС України, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати стягненню з Державного бюджету не підлягають. Разом із тим в порядку ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з позивача має бути стягнуто решта суми судового збору, яка підлягала сплаті за подання позовної заяви майнового характеру. Так, відповідно до п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою 2 відсотки розміру немайнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Виходячи із суми майнових вимог, яка визначена оскаржуваним рішенням, ставка судового збору має становити 1,5 розміру мінімальної заробітної плати - 1827 грн. Оскільки позивачем згідно квитанції від 03.03.2015р. сплачено 545,8 грн. судового збору при зверненні до суду, тому з останнього підлягає стягненню решта суми - 1281,2 грн. (1827-545,8).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_1) решту суми судового збору у розмірі 1281 (одна тисяча двісті вісімдесят одна гривня) 20 копійок в дохід Державного бюджету (отримувач: УДКСУ у м. Вінниці, код платежу: 22030001, код ЄДРПОУ отримувача: 38054707, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Вінницькій області, МФО 802015, рахунок отримувача: 4002).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович