Справа № 826/19481/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 березня 2015 року № 826/19481/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А., суддів: Кармазіна О.А., Катющенка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Пенсійного фонду України
про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України в частині незабезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсії Центрально-міським відділенням Пенсійного фонду України і зобов'язати Пенсійний фонд України відновити фінансування та забезпечити виплату належної пенсії за віком ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає про те, що є пенсіонером і проживає в місті Горлівка Донецької області і стверджує про порушення відповідачем її конституційного права на соціальне забезпечення, гарантоване їй статтею 46 Конституції України, оскільки за серпень - листопад 2014 року їй не виплачена пенсія.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначено клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача у своїх письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позову мотивуючи свою позицію безпідставністю тверджень позивача про бездіяльність Пенсійного фонду України щодо незабезпечення своєчасного фінансування та виплати їй пенсії. Одночасно представником відповідача викладено клопотання про здійснення розгляду справи у відсутність представника Пенсійного фонду України.

Враховуючи неявку в судове засідання сторін, якими заявлені клопотання про розгляд справи у їх відсутність, на підставі вимог ч.1 ст.41 та ст.122 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось і розгляд справи здійснюється у письмовому провадженні на підставі наявних у справі доказів.

Ознайомившись з наведеними позивачем в обґрунтування своїх вимог доводами, а також із запереченнями представника відповідача по суті позовну, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд зважає на наступне.

У відповідності до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014р. №280 (надалі - Положення №280 від 23.07.2014р. у редакції на день виникнення спірних правовідносин) Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України, у відповідності з п.3 Положення №280 від 23.07.2014р., є:

- реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

- внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань;

- виконання інших завдань, визначених законом.

Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань згідно абзацу 9 підпункту 6 пункту 4 Положення №280 від 23.07.2014р. організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення №280 від 23.07.2014р.і здійснює свої повноваження на підставі пункту 7 зазначеного Положення здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Нормативно-правовим актом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV.

У відповідності до статті 7 вказаного Закону, загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, фінансування видатків на виплату пенсій, надання соціальних послуг за рахунок страхових внесків, бюджетних коштів і коштів цільових фондів; обов'язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі по тексту також Закон від 05.11.1991р. №1788-XII у чинній на день виникнення спірних правовідносин редакції) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Виплата пенсій, згідно частини 1 статті 8 Закону від 05.11.1991р. №1788-XII, здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.

Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов'язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Фінансування витрат на виплату пенсій провадиться по всій території України щомісячно незалежно від надходжень коштів та соціально-економічного стану конкретних регіонів за рахунок перерозподілу коштів Пенсійного фонду України в межах країни. Забороняється розрив у строках фінансування витрат на виплату пенсій у різних адміністративно-територіальних одиницях.

Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України (ст.10 Закону від 05.11.1991р. №1788-XII).

Згідно з Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002р. №8-2 (також Положення про управління від 30.04.2002р. №8-2 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах (далі - Управління) є органами Фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - регіональні управління), що разом з цими управліннями утворюють систему органів Фонду.

Управління у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, Положенням про Пенсійний фонд України, постановами правління, наказами Фонду, наказами та розпорядженнями регіональних управлінь, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням (п.1.2 Положення про управління від 30.04.2002р. №8-2).

Згідно підпунктів 2 і 4 пункту 2.1 Положення про управління від 30.04.2002р. №8-2 до основних завдань Управління віднесено: збирання та акумулювання в районі (місті) внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інших коштів, призначених для пенсійного забезпечення, ведення їх обліку; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

03 лютого 2015 року набрала чинності Постанова правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. №28-2, якою затверджено Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.01.2015р. за №41/26486, на підставі якої втратило чинність Положення від 30.04.2002р. №8-2.

У відповідності до пункту 1 Положення про управління від 22.12.2014р. №28-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує надходження від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших коштів, ведення обліку їх надходжень та платників відповідно до законодавства (п.п.2 п.4 Положення про управління від 22.12.2014р. №28-2); планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду (п.п.3 п.4 Положення про управління від 22.12.2014р. №28-2); призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства (п.п.7 п.4 Положення про управління від 22.12.2014р. №28-2).

Наведені норми законодавства, як станом на час звернення позивача до суду із даним позовом, так і на день постановлення судом рішення у даній справі, обов'язок по забезпеченню своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій та інших виплат відповідно до чинного законодавства покладає саме на управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах.

Аналогічна позиція висвітлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02.09.2010р. №К-29101/09.

У зв'язку з наведеним у суду відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо незабезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсії Центрально-міським відділенням Пенсійного фонду України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача.

При цьому, підстави, з якими позивач пов'язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються та яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (ч.1 ст.161 КАС України).

Вимога до особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, порушення яких спричинено конкретними рішеннями (діями, бездіяльністю) суб'єкта владних повноважень обумовлена необхідністю здійснення судом під час розгляду справи по суті перевірки оскаржуваних рішень (дій, бездіяльності) на предмет їх відповідності критеріям, визначеним у ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч.3 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом під час розгляду справи не встановлено фактів порушення відповідачем вимог законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, як і не встановлено взаємозв'язку між порушеним правом позивача і діями (бездіяльністю) саме Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій. В той же час позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог.

Зважаючи, що вимога позивача про зобов'язання Пенсійний фонд України відновити фінансування та забезпечити виплату належної пенсії за віком ОСОБА_1, є похідною відносно вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незабезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсії Центрально-міським відділенням Пенсійного фонду України і по своїй суті покликані захистити права позивача у відповідний спосіб, в разі встановлення факту їх порушення саме Пенсійним фондом України, та зважаючи на не встановлення такого факту судом під час розгляду справи по суті, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення наведеної позовної вимоги.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем докази та наведені відповідачем доводи в контексті наведених вище вимог законодавства, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позивачем порушень відповідачем вимог чинного законодавства. З огляду на зазначене, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.69-71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльність щодо незабезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсії Центрально-міським відділенням Пенсійного фонду України і зобов'язання відновити фінансування та забезпечити виплату належної пенсії за віком ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Н.А. Добрівська

Судді: О.А. Кармазін

В.П. Катющенко