Справа № 2а-8961/11/2670
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"04" березня 2015 р. м. Київ К/9991/69074/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Стрелець Т.Г.,
Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ТОВ «Байєр» до Київської регіональної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправними рішень та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ТОВ «Байєр» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2012 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року,-

в с т а н о в и в:

У червні 2011 року ТОВ «Байєр» звернулось до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених вимог просило:

скасувати прийняті Київською обласною митницею картки відмови в митному оформленні та рішення про визначення митної вартості;

зобов'язати Київську обласну митницю здійснити перерахунок сум ввізного (імпортного) мита та ПДВ, що підлягали сплаті до бюджету при митному оформленні товарів за вантажно-митними деклараціями за першим методом визначення митної вартості, тобто за ціною контракту на товари, що імпортуються;

зобов'язати Київську обласну митницю за заявою про повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів впродовж одного місяця з дати отримання такої заяви підготувати висновок про повернення з Державного бюджету України помилково та /або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи щодо надмірно сплачених позивачем сум ПДВ у розмірі 73194000,06 грн. та імпортного (ввізного) мита у розмірі 1986007,22 грн.;

зобов'язати Київську обласну митницю впродовж п'яти робочих днів з дня підготовки висновку подати його до Головного управління Державного Казначейства України в місті Києві;

зобов'язати Головне управління Державного казначейства України в місті Києві повернути з Державного бюджету України на користь позивача суми ПДВ у розмірі 73194000,06 грн. та імпортного (ввізного) мита у розмірі 1986007,22 грн., надмірно сплачених на підставі рішень Київської обласної митниці про визначення митної вартості.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Байєр», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У запереченнях на касаційну скаргу Київська регіональна митниця та Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві, посилаючись на законність судових рішень, просять залишити її без змін.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у касаційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів прийшла до висновку про задоволення касаційної скарги.

Встановлено, що ТОВ «Байєр» є імпортером засобів захисту рослин і ексклюзивним дистриб'ютором продукції Bayer CropScience AG, Монхайм, Німеччина («Bayer CS AG») в Україні.

Протягом грудня 2010 року та травня 2011 року ТОВ «Байєр» в Україну була імпортована продукція захисту рослин за договорами із Bayer CropScience AG. Під час здійснення митного оформлення імпортованого товару позивач застосував перший метод визначення митної вартості.

При перевірці задекларованої позивачем митної вартості імпортованого товару відповідач дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам статті 266 Митного кодексу України, тому прийняв рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за другим та шостим методом, а імпортований позивачем товар був випущений у вільний обіг під гарантійні зобов'язання.

Відповідач визначив митну вартість товару за другим та шостим методами визначення митної вартості товарів.

За другим методом відповідач прийняв рішення про визначення митної вартості товарів у зв'язку з наявною у митному органі інформацією щодо цін на ідентичні товари:

№ 125000006/2010/012409/1 від 23.12.20102, № 125000006/2010/012412/1 від 23.12.20102.

За шостим методом визначення митної вартості товарів відповідач прийняв рішення у зв'язку з відсутньою інформацією щодо ціни на ідентичні та подібні (аналогічні) товари; відсутньою інформацією щодо ціни стосовно складових компонентів для визначення митної вартості на основі віднімання вартості та відсутня інформація для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості, яка надається виробником товарів, які оцінюються, або від його імені:

№ 125000006/2010/012410/1 від 23.12.2010, № 125000006/2010/510002/1 від 28.12.2010,

№ 125000006/2011/510031/1 від 04.02.2011, № 125000006/2011/510060/1 від 15.02.2011,

№ 125000006/2011/510061/1 від 15.02.2011, № 125000006/2011/510062/1 від 11.02.2011,

№ 125000006/2011/510069/1 від 15.02.2011, № 125000006/2011/510070/1 від 16.02.2011,

№ 125000006/2011/510072/1 від 16.02.2011, № 125000006/2011/510073/1 від 16.02.2011,

№ 125000006/2011/510081/1 від 18.02.2011, № 125000006/2011/510082/1 від 21.02.2011,

№ 125000006/2011/510086/1 від 21.02.2011, № 125000006/2011/510087/1 від 22.02.2011,

№ 125000006/2011/510088/1 від 22.02.2011, № 125000006/2011/510089/1 від 22.02.2011,

№ 125000006/2011/510091/1 від 23.02.2011, № 125000006/2011/510092/1 від 23.02.2011,

№ 125000006/2011/510093/1 від 23.02.2011, № 125000006/2011/510146/1 від 14.03.2011,

№ 125000006/2011/510156/1 від 17.03.2011, № 125000006/2011/510163/1 від 18.03.2011,

№ 125000006/2011/510164/1 від 21.03.2011, № 125000006/2011/510169/1 від 21.03.2011,

№ 125000006/2011/510176/1 від 22.03.2011, № 125000006/2011/510183/1 від 23.03.2011,

№ 125000006/2011/510184/1 від 23.03.2011, № 125000006/2011/510195/1 від 24.03.2011,

№ 125000006/2011/510196/1 від 24.03.2011, № 125000006/2011/510234/1 від 04.04.2011,

№ 125000006/2011/510245/1 від 05.04.2011, № 125000006/2011/510264/1 від 07.04.2011,

№ 125000006/2011/510266/1 від 07.04.2011, № 125000006/2011/510268/1 від 07.04.2011,

№ 125000006/2011/510269/1 від 07.04.2011, № 125000006/2011/510270/1 від 07.04.2011,

№ 125000006/2011/510276/1 від 08.04.2011, № 125000006/2011/510297/1 від 13.04.2011,

№ 125000006/2011/510328/1 від 18.04.2011, № 125000006/2011/510352/1 від 21.04.2011,

№ 125000006/2011/510395/1 від 05.05.2011, № 125000006/2011/510468/1 від 20.05.2011,

№ 125000006/2011/510483/1 від 24.05.2011, № 125000006/2011/510486/1 від 25.05.2011,

№ 125000006/2011/510577/1 від 08.04.2011.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що ТОВ «Байєр» не доведено обґрунтованість визначення митної вартості товарів за першим методом, а тому дійшов висновку про правомірність позиції митного органу щодо застосування другого та шостого методів визначення митної вартості товарів.

Колегія суддів вважає вказаний висновок судів попередніх інстанцій передчасним та таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Відповідно до статті 259 чинного на час спірних правовідносин Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

За змістом частин 1-3 статті 264 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення потреби в уточненні заявленої митної вартості товарів або в разі незгоди декларанта з митною вартістю, визначеною митним органом, декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під гарантію уповноваженого банку або сплатити податки і збори (обов'язкові платежі) згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом.

Приписи частин 1, 3 статті 265 МК України визначають, що митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 266 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог частини 1 статті, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 267 МК України митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті.

Проте, нормами пункту 4 частини 4 та частини 7 вказаної статті передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується, зокрема, якщо покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів. За наявності достатніх підстав вважати, що зазначені відносини вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен повідомити про це декларантові та надати йому можливість для відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв'язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. На вимогу декларанта таке повідомлення здійснюється у письмовій формі.

При продажу товарів між пов'язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант доведе, що така вартість є максимально наближеною до вартості однієї з нижченаведених операцій, яка здійснювалася одночасно з оцінюваними товарами або майже в той же час: вартості операції при продажу непов'язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 271 цього Кодексу; митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 272 цього Кодексу.

У разі застосування вимог частини сьомої цієї статті належним чином враховується наявна у митного органу та подана декларантом інформація щодо різниці в комерційних умовах продажу, кількісних показниках, елементах і витратах, зазначених у частині другій цієї статті, та витратах, які звичайно понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець не пов'язані між собою, і не понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець пов'язані між собою.

Визначення вартості операцій, зазначених у пунктах 1 - 3 частини сьомої цієї статті, здійснюється за ініціативою декларанта і тільки з метою порівняння. Вартість цих операцій не може використовуватися замість вартості операцій з оцінюваними товарами.

Використані декларантом відомості повинні бути об'єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Таким чином, вищезазначеними положеннями пункту 4 частини четвертої статті 267 МК України прямо встановлено обмеження можливості використання методу визначення митної вартості за ціною угоди для випадків наявності зв'язку між позивачем та відповідачем. Проте, дана правова норма містить посилання на можливість використання першого методу за умови відсутності впливу взаємозв'язку на визначення митної вартості.

Судами встановлено, та не заперечується сторонами, що ТОВ «Байєр» є імпортером і ексклюзивним дистриб'ютором продукції Bayer CropScience AG, Монхайм, Німеччина («Bayer CS AG») в Україні, тобто вказані особи є пов'язаними між собою, що свідчить про вплив взаємозв'язку на визначення митної вартості.

Згідно з пунктами 9, 11, 13, 14 чинного на час спірних правовідносин Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 (далі - Порядок № 1766), для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів у разі, коли продавець та покупець пов'язані між собою, декларант подає за наявності митному органові: бухгалтерські та банківські документи покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; документи, що підтверджують участь продавця у здійсненні розподілу прибутку, одержаного від провадження діяльності покупцем, якщо продавець є власником акцій або частини статутного капіталу покупця; довідку про відсутність у покупця фінансових зобов'язань перед продавцем, які прямо чи опосередковано стосуються купівлі-продажу оцінюваних товарів; бухгалтерські документи виробника, що підтверджують вартість товарів; довідку про вартість у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам.

Для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Посадова особа митного органу не має права вимагати від декларанта документи, не зазначені у графі "Для відміток митного органу"

Декларант зобов'язаний подати додаткові документи, визначені у пункті 11 цього Порядку, протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. За вмотивованою заявою декларанта такий строк продовжується.

У разі відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставлення свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості.

Якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Так, судами зазначено, що позивач не зміг надати в установлений Порядком № 1766 десятиденний строк додаткові документи, які витребовувались митним органом, а відтак у останнього виникло право самостійно визначити митну вартість товарів. Таким чином, судами зроблено висновок про обґрунтоване застосування митним органом другого методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів, з підстав наявності інформації щодо вартості операції з ідентичними товарами, які продаються на експорт в Україну. Враховуючи відсутність необхідних додаткових документів, а також можливості застосувати до визначення митної вартості щодо інших товарів третього - п'ятого методів, також вказано на наявність законних підстав у митного органу для застосування шостого (резервного) методу.

Проте, судами попередніх інстанцій всупереч вище описаним нормам чинного на той час законодавства не досліджувалось питання відносно того, про необхідність надання яких саме додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, вказував митний орган позивачу та які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Вказана обставина позбавляє можливості суд касаційної інстанції погодитись з висновками судів попередніх інстанцій про неподання декларантом всіх витребуваних документів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно з відмітками на деклараціях митної вартості, декларантом окрім запису «додаткові документи надати немає можливості», містить також запис «надаю додаткові документи...». Тобто, вказане свідчить про надавання позивачем деяких документів на підтвердження митної вартості товарів, які судами попередніх інстанцій не були предметом дослідження для встановлення викладеної у них необхідної та достовірної інформації. Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Також, судами не враховано, що застосування одразу шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти, як це встановлено частиною 5 статті 266 МК України, за відсутності будь-якого обґрунтування неможливості їх застосування, є безпідставним.

За таких обставин, з урахуванням дослідження питання про те, які саме документи витребовувались митним органом, та які було надано позивачем на цю вимогу, можливо бути зробити висновок чи доведена митницею у даному випадку правомірність прийняття нею спірних рішень про визначення митної вартості товарів на другим та шостим методами.

Що стосується решти позовних, при новому розгляд справи судам слід взяти до уваги вимоги Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого Наказом Державної митної служби України № 618 від 20.07.2007, яким визначено процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного суду України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За нормами статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З врахуванням того, що у справі необхідно досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені у судових рішеннях, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно повно та всебічно з'ясувати всі обставини справи, вірно застосувати норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалити законні і обґрунтовані рішення.

Керуючись ст. ст. 159, 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд,

ухвалив:

Касаційну скаргу ТОВ «Байєр» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2012 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Судді