Справа № 826/2699/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2015-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 березня 2015 року 09:55 № 826/2699/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Кармазіна О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Санділ»
до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось ТОВ «Санділ» з позовом до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про: визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови у прийнятті податкової декларації з ПДВ за листопад 2014 року, а також про зобов'язання ДПІ прийняти податкову декларацію з ПДВ за листопад 2014 року та відобразити задекларовані у ній показники в електронних базах ДПІ.

Позивач зазначає, що 24.12.2014 р. засобами телекомунікаційного зв'язку до ДПІ було подано податкову декларацію з ПДВ за листопад 2014 р. Прийняття та реєстрація цієї квитанції підтверджується квитанціями № 1 та № 2. Однак, надалі стало відомо, що вказану декларацію не було визнано податковою звітністю. При цьому, як зазначає позивач, будь-яких документальних повідомлень з цього приводу він не отримував, однак інформацію про наведене отримав з акту про неможливість проведення зустрічної звірки, який надійшов з листом ДПІ від 17.02.2015 р.

Посилаюсь на положення ПК України позивач вважає рішення ДПІ про невизнання його податкової звітності протиправним, вказує, що декларація заповнена з дотриманням всіх вимог, а відтак у ДПІ не було підстав для невизнання декларації податковою звітністю.

З урахуванням наведеного позивач просить задовольнити позов.

ДПІ зазначає, що у декларації був зазначений недостовірний реквізит, а саме - щодо місцезнаходження підприємства, оскільки було складено акт про відсутність за місцезнаходженням, а відтак, декларація не відповідала встановленим вимогам та у зв'язку з цим позивачу було направлено рішення про невизнання декларації. Враховуючи викладене ДПІ вважає рішення законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає та у задоволенні позову просить відмовити.

На підставою ч. 4 ст. 122 КАС України у судовому засіданні 11.03.3015 р. ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Санділ» (код з ЄДР 38747577) зареєстровано у статусі юридичної особи 17.05.2013 р.

Зареєстроване місцезнаходження - 02660, м. Київ, вул. Колекторна, 3-а.

Товариство є платником ПДВ.

Податкова декларація з ПДВ за листопад 2014 року, відносно невизнання якої позивач звернувся з позовом, направлена засобами телекомунікаційного зв'язку для прийняття податковим органом та доставлена до центрального рівня 24.12.2014 р., що підтверджується квитанцією № 1.

24.12.2014 р. позивачем отримано квитанцію № 2 про доставку пакету до районного рівня, тобто до ДПІ.

Реєстраційний номер декларації - .

Між тим, 26.12.2014 р. ДПІ сформовано рішення у формі повідомлення № 15064/10/26-51-18-04-10, в якому зазначено, що декларація за листопад 2014 року зареєстрована, але згідно п. 48.7. та п. 48.3. ПК України не визнана як податкова звітність, оскільки згідно реєстраційних даних зазначено недостовірний обов'язків реквізит, а саме: місцезнаходження платника податків не встановлено. Запропоновано подати нову звітність. Повідомлення отримано 26.12.2015 р.

Вирішуючи з урахуванням наведеного спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до п/п. 16.1.3. ПК України платники податків зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п. 46.1. ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 48.1. ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Відповідно до п. 48.3. ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити, зокрема: місцезнаходження (місце проживання) платника податків.

У свою чергу та згідно з п. 49.8. ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до п. 49.9. ПК України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

У свою чергу, пунктом 49.11. ПК України передбачено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Відповідно до п. 49.15. ПК України податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Згідно з п. 48.7. ПК України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Між тим, відповідно до положень п/п. 49.12.3 ПК України у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право оскаржити рішення органу державної податкової служби у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу. Відтак, позивач має право оскаржити у суді вищезгадане рішення ДПІ про відмову у прийнятті податкової декларації, викладене у формі вищезгаданого повідомлення ДПІ.

В даному випадку, з урахуванням наведеного, слід зазначити, що доводи ДПІ по суті зводяться до того, що у декларації вказано недостовірні дані щодо місцезнаходження товариства, зазначення відомостей щодо чого є одним із обов'язкових реквізитів, а відтак, на думку ДПІ декларація не може бути визнана податковою звітністю.

Однак, зазначені обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а відомості щодо місцезнаходження товариства підтверджуються відомостями з ЄДР, відсутністю в ньому відомостей про внесення записів про відсутність товариства за місцезнаходженням. При цьому, 20.11.2014 р. та 02.02.2015 р. внесено записи до ЄДР про підтвердження відомостей про юридичну особу, що крім іншого, підтверджує отримання позивачем відповідного запиту від державного реєстратора.

Достовірність вказаного обов'язкового реквізиту, тобто фактичного місцезнаходження товариства за зареєстрованою адресою, підтверджується договором оренди приміщення від 26.11.2014 р. № 42-11/14-ДК, актом від 26.11.2014 р. передачі приміщення, листуванням позивача з ДПІ, отриманням позивачем поштової кореспонденції від ДПІ та ухвали суду про відкриття провадження у справі за зареєстрованою адресою позивача.

Наведене спростовує доводи ДПІ відносно зворотного.

Що стосується наданого ДПІ висновку експерта від 17.02.205 р. стосовно відмінностей підписів у статуті товариства та у протоколі від 25.11.2014 р., слід зазначити, що вказаний висновок не стосується поданої звітності та не спростовує достовірності реквізитів у вищезгаданій декларації та юридичної значимості вказаної декларації.

Що стосується акту від 19.02.2015 р. обстеження місцезнаходження юридичної особи, запиту № 204 від 04.02.2015 р. на встановлення місцезнаходження платника податків, повідомлення від 20.02.2015 р. про відсутність за місцезнаходженням (ф. 18-ОПП), рішення від 20.02.2015 р. про доцільність направлення державному реєстратору повідомлення за ф. 18-ОПП, довідки від 19.02.2015 про встановлення місцезнаходження, акту від 04.02.2015 р. № 179 про відсутність за місцезнаходженням, рапорту від 19.02.2015 р., акту від 11.03.2015 р. обстеження місцезнаходження підприємства за адресою реєстрації, слід зазначити, що вказані документи складені поза межами отримання ДПІ податкової декларації позивача, тобто після 24.12.2014 р., а відтак не мають юридичної значимості для цілей спростування фактичного місцезнаходження позивача на момент подання декларації та, відповідно, не спростовують юридичної значимості декларації з наведеними в ній обов'язковими реквізитами.

Відносно запиту від 23.12.2014 р. № 1062 на встановлення місцезнаходження та повідомлення ДПІ на адресу державного реєстратора від 25.12.2014 за ф. 18-ОПП, слід зазначити, що вказані документи не знайшли свого відображення в ЄДР шляхом внесення запису про відсутність товариства за місцезнаходженням.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до пункту 5 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням і про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Відповідно до положень статті 18 вищезазначеного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відтак, враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку, що в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено законності та обґрунтованості рішення про невизнання декларації позивача податковою звітністю. Судом не встановлено підстав для її невизнання з боку ДПІ, у зв'язку з чим та з урахуванням положень ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 162 КАС України суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення та наявність підстав для його скасування, що означає, що вищезгадане рішення про невизнання декларації податковою звітністю не створює жодних правових наслідків з моменту його прийняття.

Оскільки вказане рішення є протиправним, в силу наведених вище норм законодавства декларація вважається поданою у день її фактичного надходження. Враховуючи те, що декларація фактично надійшла до ДПІ та була прийнята, наведене у сукупності зумовлює обов'язок ДПІ враховувати цю декларацію поданою датою на день її фактичного надходження (в контексті задоволення позовної вимоги № 2) та, відповідно, відображати наведеній відомості (з урахуванням додатку) у відповідних АІС (відносно позовної вимоги № 3), у т.ч. з урахуванням Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, який затверджено наказом Міндоходів України від 05.12.2013 № 765. З огляду на наведене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 162 КАС України, позов у цій частині (п. 2, п. 3) підлягає задоволенню у зазначений вище спосіб.

Таким чином, позов підлягає задоволенню, як зазначено вище. На відшкодуванні судового збору позивач не наполягав.

Керуючись вимогами статей 11, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санділ» (код з ЄДР 38747577; адреса: 02660, м. Київ, вул. Колекторна, 3-а) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві, оформлене у формі повідомлення від 26.12.2014 р. № 15064/10/26-51-18-04-10 про невизнання податковою звітністю податкової декларації ТОВ «Санділ» (код з ЄДР 38747577) з податку на додану вартість (з додатками) за листопад 2014 року (№ від 24.12.2014 р.).

Зобов'язати ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві (код з ЄДР 39479227) враховувати податкову декларацію ТОВ «Санділ» (код з ЄДР 38747577) з податку на додану вартість (з додатками) за листопад 2014 року (№ від 24.12.2014 р.) датою її фактичного надходження - 24.12.2014 р. та відобразити наведені в ній відомості в автоматизованих інформаційних системах, базах даних, в інтегрованих картках, по особовому рахунку ТОВ «Санділ» (код з ЄДР 38747577) станом на 24.12.2014 р.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін