Справа № 2114/2а-4579/11
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015р. м. Київ К/800/11310/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні, треті особи Херсонська загальноосвітня школа ІІ-ІІІ ступенів № 34 Херсонської міської ради, управління освіти і науки Херсонської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача. Уточнивши позовні, вимоги просила визнати незаконним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні від 17 червня 2011 року, зобов'язати відповідача зарахувати у трудовий стаж ОСОБА_4 період її роботи на посаді педагога - організатора школи № 34 та призначити пенсію за вислугу років.

Постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2012 року позов задоволено. Визнано нечинним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні від 17 червня 2011 року та зобов'язано відповідача зарахувати ОСОБА_4 стаж роботи на посаді старшої вожатої (педагога-організатора) з 2 вересня 1996 року по 31 серпня 2000 року для призначення пенсії за вислугу років, призначити позивачці пенсію по вислузі років з моменту її звернення за призначенням.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2013 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах ст. 220 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачка з 2 вересня 1996 року по 31 серпня 2000 року працювала старшою вожатою Херсонської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 34 Херсонської міської ради.

29 листопада 2010 року ОСОБА_4 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за призначенням пенсії за вислугу років, як працівник освіти. Однак, у призначенні пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

У червні 2011 року ОСОБА_4 знову звернулася до управління Пенсійного фонду в Суворовському районі м. Херсона із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Проте, після проведення перевірки факту роботи позивачки у Херсонській загальноосвітній школі ІІ-ІІІ ступенів № 34 Херсонської міської ради ОСОБА_4 було повідомлено, що її пільговий стаж роботи складає 22 роки 9 місяців 16 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, оскільки типовими штатними нормативами, які введені у 1996 році, було передбачено посаду педагога-організатора, що відповідає за функціональними обов'язками посаді старшої вожатої, то позивачка має право на призначення пенсії за вислугу років з урахуванням стажу роботи з 2 вересня 1996 року по 31 серпня 2000 року на посаді старшої вожатої (педагога-організатора).

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки в період з 2 вересня 1996 року по 31 серпня 2000 року основною роботою ОСОБА_4 була посада старшої вожатої, яка не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 4 листопада 1993 року, то зазначений період не зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Згідно пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, особам, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло раніше, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення особою пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 4 листопада 1993 року затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік).

Згідно вказаної постанови до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не входить посада старшої вожатої загальноосвітнього навчального закладу.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, передбачено, що записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.

Назви посад, зазначені у штатних розписах загальноосвітніх навчальних закладів, мають відповідати професійним назвам робіт, зазначеним у Класифікаторі професій. Тому керівники навчальних закладів, оформлюючи необхідну документацію (трудові книжки, накази, тарифікаційні списки тощо), мають записувати назви посад працівників відповідно до Класифікатору професій.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальну середню освіту» штатні розписи державних і комунальних загальноосвітніх навчальних закладів, незалежно від підпорядкування і типів, встановлюються відповідним органом управління освіти на підставі Типових штатних нормативів загальноосвітніх навчальних закладів, затверджених Міністерством освіти України.

Отже, враховуючи, що позивачка в період з 2 вересня 1996 року по 31 серпня 2000 року працювала на посаді старшої вожатої Херсонської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 34 Херсонської міської ради, яка не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, роботи на яких дають право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 1993 року № 909, то зазначений період не може бути зараховано до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та спростовуються висновками апеляційного суду, викладеними у судовому рішенні.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк