Справа № 2а-1970/51/12
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 р. Справа № 70025/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 січня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області про скасування акту, припису та зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

06 січня 2012 року Тернопільським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області про визнання недійсним та скасування акту перевірки від 07 грудня 2011 року, який винесений державним інспектором відділу контролю за будівництвом об'єктів № 1 Мегельбеєм В. Г. в частині: що за результатом перевірки встановлено факт самовільно збудованого житлового будинку; що будівництво вищезазначеного об'єкта проводилося згідно довідки-характеристики, виданої Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації № 411 від 24 жовтня 2003 року; визнання незаконним та скасування припису № 229 від 07 грудня 2011 року, який винесений державним інспектором відділу контролю за будівництвом об'єктів № 1 Мегельбеєм В. Г.; зобов'язання Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області не вчиняти будь-яких дій (по усуненню порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на житловий будинок по АДРЕСА_1) до ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі № 2-7899/11 за позовом ОСОБА_1, суддя Дзюба В. Л.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що при винесені припису не взято до уваги той факт, що 26 вересня 1999 року міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було винесено постанову № 60 від 26 вересня 1999 року м. Тернопіль та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 січня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що при проведенні перевірки та винесенні припису Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області діяла у відповідності до вимог чинного законодавства та у межах наданих повноважень.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності, в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що на підставі звернення ОСОБА_3 від 15 листопада 2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Тернопільській області у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» проведено позапланову перевірку дотримання законодавства у сфері містобудування ОСОБА_1 об'єкту будівництва, що розташований по АДРЕСА_1.

За результатами перевірки було встановлено, що на території будинковолодіння по АДРЕСА_1 самовільно збудовано житловий будинок, вказане будівництво проведено без правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, а також зазначено, що вказане будівництво проведене без дозволу органів держархбудконтролю на виконання будівельних робіт, що є порушенням вимог ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність».

За результатами перевірки Інспекцією було складено акт перевірки та винесено припис про усунення порушень, яким запропоновано у місячний термін до 08 січня 2012 року привести вказане будівництво у відповідність до вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що факт самовільного будівництва житлового будинку доводиться належними та допустимими доказами, а саме актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт від 7 грудня 2011 року, а також долученою представником позивача до матеріалів справи постановою про адміністративне правопорушення у сфері містобудування № 60 від 26 серпня 1999 року, винесеною міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Тернопільської міської ради, відповідно до якої встановлено, що позивач провела перебудову самовільно збудованої літньої кухні та трьох господарських будівель на території будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 без проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт.

Посилання позивача на наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» від 24 червня 2011 року № 91 судом до уваги не беруться, оскільки вимоги припису Інспекції жодним чином не зобов'язують ОСОБА_1 здійснювати дії щодо оформлення права власності на вказаний житловий будинок.

Також не може братися до уваги твердження позивача з приводу того, що при проведенні перевірки нею було представлено копію ухвали Тернопільського міськрайонного суду про відкриття провадження у справі № 2-7899/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що унеможливлює виконати вимоги припису Інспекції у місячний термін, оскільки на момент перевірки не було жодних перешкод, у тому числі ухвал судових інстанцій, щодо заборони відповідним органам проводити перевірки та видавати обов'язкові для виконання приписи.

Необгрутованими і безпідставними є позовні вимоги щодо заборони Інспекції вчиняти дії про усунення порушень вимог чинного законодавства до набрання законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду по справі № 2-7899/11 та вимога щодо визнання недійсним та скасування Акту перевірки від 07 грудня 2011 року, винесеного державним інспектором відділу контролю за будівництвом об'єктів № 1 Мегельбеєм В. Г. в частині того, що за результатами перевірки встановлено факт самовільно збудований житловий будинок та в частині того, що будівництво вищезазначеного об'єкта проводилося згідно довідки - характеристики виданої Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації № 411 від 24 жовтня 2003 року з огляду на наступне.

Перша з даних вимог суперечить вимогам законодавства, яке регламентує повноваження Інспекції при здійсненні контролю у сфері містобудівної діяльності та зумовлена лише намірами позивача уникнути усунення вчиненого порушення, а друга позовна вимога не відповідає вимогам ч. 4 ст. 105 КАС України.

Суд апеляційної інстанції робить висновок про те, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, діяльність яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що при проведенні перевірки та винесенні припису Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю діяла у відповідності до вимог чинного законодавства та у межах наданих повноважень.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 січня 2012 року в справі № 2а-51/12/1970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей