Справа № 822/15/15
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/15/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКозачок І.С.
при секретаріНетичай Ю.В.
за участі: представника позивача прокурораОСОБА_3 Бандури Б.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації, за участі прокуратури Хмельницької області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації (далі - Департамент), в якому просить визнати протиправною відмову відповідача переоформити автомобіль марки Мерседес - Бенц С 180, 1994 року випуску, ввезеного як гуманітарна допомога для передачі інваліду, без сплати мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством при імпорті автомобілів та зобов'язати надати дозвіл на таку перереєстрацію.

В обґрунтування позову зазначає, що її чоловік ОСОБА_6, як інвалід війни 2 групи був забезпечений вказаним автомобілем, наданим у якості гуманітарної допомоги, відповідно до рішення головного управління праці та соціального захисту населення Хмельницької ОДА.

Після смерті чоловіка позивач звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на перереєстрацію автомобіля без сплати передбачених законом податків, на що отримала відмову від 27.06.2014 року з посиланням на Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, який не передбачає безоплатної передачі автомобіля членам сім'ї померлого інваліда.

Вважає відмову такою, що суперечить закону, оскільки вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню попередній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року, Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, відповідно до якого після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно, залишається членам його сім'ї.

Представником позивача були надані додаткові пояснення, в яких зазначається про те, що згідно із ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Вказує, що оскільки автомобіль був переданий інваліду на підставі дарчої, то прийняття такого автомобіля як подарунка відбулось до грудня 2003 року.

Крім того, на думку представника позивача, право на користування автомобілем у ОСОБА_6 виникло з моменту перетину цим автомобілем державного кордону України.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримує.

Від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких зазначається, що станом на час смерті інваліда вступив в дію Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, який не передбачає безоплатної передачі автомобіля членам сім'ї померлого інваліда за обставин, що склались. У задоволенні позову просить відмовити.

Прокурор в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача та прокурора, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що відповідно до рішення головного управління праці та соціального захисту населення Хмельницької ОДА від 31.12.2003 року ОСОБА_6 як інвалід підлягає забезпеченню безоплатно автомобілем Мерседес - Бенц С 180, 1994 року випуску, який має статус гуманітарної допомоги.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (копія у матеріалах справи).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 є дружиною ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 17.02.1957 року.

Відповідачем у листі №04/03-7580д 27.06.2014 року у відповідь на заяву позивача роз'яснено, що у Департаменту відсутні підстави для надання дозволу на безоплатне переоформлення вказаного автомобіля на її ім'я.

Суд вважає, що відмова відповідача у задоволенні клопотання позивача є обґрунтованою зважаючи на наступне.

Згідно зі ст.11-1 Закону України № 1192-XIV від 22.10.1999 року "Про гуманітарну допомогу", забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою, здійснюється на умовах, передбачених законом, та у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через органи соціального захисту населення і користувався менше 10 років, може бути переданий у власність одному із членів сім'ї за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері соціального захисту населення, за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. У разі несплати членом сім'ї інваліда, дитини-інваліда податків і зборів (обов'язкових платежів) автомобіль повертається (вилучається) органам соціального захисту населення у порядку та на умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок забезпечення інвалідів автомобілями від 8 вересня 1997 року, який діяв на час отримання автомобіля, був визнаний таким, що втратив чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №999 від 19 липня 2006 року, якою затверджений новий, діючий на цей час Порядок (набрав чинності з 09.08.2006 року).

Відповідно до абзацу 7 пункту 41 Порядку, після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда.

Отже, у цьому випадку має значення строк, протягом якого інвалід використовував автомобіль. Такий строк повинен рахуватись з дня забезпечення органом соціального захисту інваліда автомобілем.

В матеріалах справи присутня копія списку №399 видачі легкових автомобілів інвалідам. Згідно із вказаним документом ОСОБА_7 був забезпечений автомобілем, який має статус гуманітарної допомоги, 31.12.2003 року, підтвердженням чого є відбиток штампу головного управління праці та соціального захисту Хмельницької ОДА.

Крім того, рішення відповідно до якого інвалід був забезпечений автомобілем, датоване 31.12.2003 року.

Таким чином судом встановлено, що строк, протягом якого чоловік позивача - інвалід користувався отриманим автомобілем, становить менше ніж 10 років.

Зважаючи на це, суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що строк забезпечення інваліда автомобілем повинен рахуватись з моменту прийняття такого автомобіля як подарунка чи з моменту перетину цим автомобілем державного кордону України.

Крім того, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що на нього поширюються пільги щодо сплати податків та зборів, зокрема тих, які повинні бути сплачені за наявності бажання набути право власності на автомобіль, яким член його сім'ї - інвалід користувався менше ніж 10 років.

Також суд не погоджується з доводами позивача стосовно дії нормативно-правових актів у часі, зважаючи на таке.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Також, як випливає з аналізу норм цивільного законодавства, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, враховуючи те, що права та обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо спірного автомобіля виникли лише після смерті інваліда, і також те, що спірні правовідносини виникли між сторонами у червні 2014 року, а не в момент забезпечення інваліда автомобілем, застосуванню до них підлягає Порядок від 19 липня 2006 року, який не передбачає можливості безоплатного переоформлення автомобіля членом сім'ї померлого інваліда без відповідного дозволу.

Вказану правову позицію висловлено постановою Верховного Суду України від 16.01.2013 року.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2013 року по справі № 6-153цс12 зазначається, що питання про вилучення після смерті інваліда автомобіля, отриманого ним як гуманітарна допомога, повинно вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, в силу ст. 244-2 КАС України суд враховує і застосовує офіційну правову позицію Верховного Суду України та приходить до висновку, що у цьому випадку суб'єкт владних повноважень не мав законних підстав надавати дозвіл на перереєстрацію автомобіля, наданого як гуманітарна допомога інваліду, після його смерті, без сплати відповідних податків (зборів).

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись 158 - 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 02 березня 2015 року 15.00

Суддя/підпис/І.С. Козачок
"Згідно з оригіналом" Суддя І.С. Козачок