Справа № 872/4791/13
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2015-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

іменем України

"19" лютого 2015 р. справа 2а/0470/13572/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя Суховаров А.В. (доповідач)

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

при секретарі Троянові А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2013 у справі за адміністративним позовом Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції до Релігійної громади Священномученика Ігнатія Богоносця Парафії Дніпропетровської єпархії Української православної церкви про застосування арешту рахунків

ВСТАНОВИВ:

Лівобережна міжрайонна державна податкова інспекція звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Релігійної громади Священномученика Ігнатія Богоносця Парафії Дніпропетровської єпархії Української православної церкви, в якому просила застосувати арешт рахунків.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2013 в задоволенні позовних вимог відмолено.

В апеляційній скарзі позивач просить постанову суду скасувати та позовні вимоги задовольнити. Посилається на відсутність майна платника податків, за рахунок якого можливе погашення податкового боргу.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Релігійна громада перебуває на обліку в Лівобережній міжрайонній державній податковій інспекції. За відповідачем рахується податковий борг в сумі 1352гр94коп.

У зв'язку з несплатою відповідачем податкового боргу на його адресу було направлено податкову вимогу №48 від 06.01.2012.

З метою виявлення активів платника податків позивачем були направлені запити до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Дніпропетровської обласної ради та Інспекції державного технічного нагляду Дніпропетровської обласної державної адміністрації, при цьому, згідно отриманих відповідей рухоме та нерухоме майно за відповідачем не зареєстроване.

З огляду на вищезазначене, позивачем вживались заходи стосовно встановлення наявності майна у відповідача, разом з тим, акт опису майна у податкову заставу або про відсутність такого майна, на підставі статті 89 Податкового кодексу України, не складався та до суду не надавався. Також, не надано доказів недопуску податкового керуючого до складання акта опису майна.

Позивач обґрунтовує наявність передумов для накладення арешту на кошти відповідача у зв'язку з наявністю у останнього податкового боргу та відсутністю майна, яке може бути джерелом погашення такого боргу.

Згідно пункту 20.1.17 статті 20 Податкового Кодексу України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 Податкового Кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт коштів на рахунку платника податків є різновидом адміністративного арешту, який застосовуються виключно на підставі рішення суду (на відміну від адміністративного арешту іншого майна, який здійснюється за рішенням керівника податкового органу).

Разом з тим, підстави його застосування, що визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України, є загальними як для керівника податкового органу так і для суду.

Так, згідно з пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків в органі державної податкової служби, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Як вбачається зі змісту вказаних вище норм, адміністративний арешт застосовується за наявності однієї із наведених у них обставин.

Згідно з пунктами 94.4, 94.6 статті 94 Податкового Кодексу України, арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до Закону, та коштів на рахунку платника податків. Керівник органу державної податкової служби (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду.

Аналогічна норма міститься в пункті 7.1 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1398 від 07.11.2011.

З наведених норм Закону слідує, що за наявності обставин, перелічених в пункті 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України, рішення про арешт коштів на рахунку платника податків приймається не керівником податкового органу, а виключно судом на підставі звернення до суду податкового органу.

Разом з тим, пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України не встановлена виключність, а лише передбачена можливість застосування арешту майни за наявності перелічених цим пунктом обставин.

Перелік обставин, передбачених пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України не є вичерпним, а є додатковими до обставин, вказаних в пункті 20.1.17 статті 20 Податкового Кодексу України, за яких податковий орган може звернутися до суду щодо накладення арешту коштів на рахунку платника податків.

Саме стаття 20 Податкового Кодексу України визначає права органів державної податкової служби та надає право податковому органу звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Вважає, що реалізація права податкового органу на застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків може здійснюватися виключно шляхом безпосереднього звернення до адміністративного суду з позовом про накладення арешту на кошти на рахунку платника податків.

Колегія суддів зазначає, що наявність у відповідача податкового боргу не є безумовною підставою для застосування арешту коштів на рахунку платника. Арешт коштів не є виключним та єдиним способом погашення податкового боргу. Винятковість арешту коштів, передбачена обставинами, визначеними пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України, що виникли між платником податків та податковим органом.

Судом першої та апеляційної інстанцій в ході розгляду даної справи не встановлено наявності обставин, передбачених пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України. Наявність у відповідача податкового боргу та вручення йому податкових вимог не є безумовною підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках.

За умови відсутності майна, за рахунок якого можливо погашення податкового боргу, положення пункту 20.1.17 статті 20 Податкового Кодексу України надає право податковому органу звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків. Проте реалізація цього права можлива лише за умови дотримання підстав, встановлених пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України.

Податковим органом не надано суду доказів прийняття позивачем рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податку в день подачі позову до суду, а отже порушений порядок накладення такого виду арешту.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги податкового органу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку відмову в задоволенні вимог позивача.

Керуючись статтями 41, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2013 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова