Справа № 2-а-8143/11
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 р.Справа № 2-а-8143/11
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.08.2011р. по справі № 2-а-8143/11

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за участю третьої особи Харківського Національного університету внутрішніх справ

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - ГУПФУ в Харківській області, відповідач), за участю третьої особи Харківського Національного університету внутрішніх справ, в якому просив:

1. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у здійсненні перерахунку його пенсії з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством - відповідно до вимог частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону від 04 квітня 2006 року, з часу звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

2. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством - відповідно до вимог частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону від 04 квітня 2006 року, з часу звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 суму недоплаченої пенсії, нарахованої виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством - відповідно до вимог частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону від 04 квітня 2006 року, з часу звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.08.2011р по справі № 2-а-8143/11, прийнятою в порядку скороченого провадження, позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії у встановлених законом розмірах у відповідності до вимог ч.3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 29.10.2010 року.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії у встановлених законом розмірах у відповідності до вимог ч.3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 29.10.2010 року.

Постанову звернуто до негайного виконання.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку відповідача рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки при призначенні пенсії, на підставі довідки до грошового атестату № 119 (вих. № 1126 від 22.11.2010р.) наданої Харківським національним університетом внутрішніх справ, Головним Управлінням ПФУ в Харківській області додержані вимоги ст. 43 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та п. 7 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" № 393 від 17.07.1992р., тобто враховані додаткові види грошового забезпечення в середньому за 24 місяці. Крім того, вказує на те, що судом першої інстанції залишено поза уваги пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, що є порушенням ст.ст.99, 100 КАС України.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд даної адміністративної справи слід проводити в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 наказом ректора Харківського Національного університету внутрішніх справ від 29.10.2010 року № 551 о/с звільнено з органів внутрішніх справ.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». При цьому, при обчисленні пенсії в розрахунок включено додаткові види грошового забезпечення та премію у середньому розмірі за останні 24 місяці служби перед звільненням.

28 квітня 2011 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою, у якій просив провести перерахунок призначеної йому пенсії з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону від 4 квітня 2006 року.

Листом за вих. № 1837/П-14 від 26 травня 2011 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовило мені у здійсненні перерахунку пенсії.

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх правомірності та обґрунтованості.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак вважає постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.08.2011р по справі № 2-а-8143/11 такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно вимог частин 1 і 2 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 14.06.2011 року із вимогами до суб'єкта владних повноважень (ГУПФУ в Харківській області) щодо захисту його порушених прав на отримання пенсії у належному розмірі, що мали місце з 31.10.2010 року.

З аналізу положень преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» колегією суддів встановлено, що виплати, передбачені зазначеним Законом, є заходами соціального захисту військовослужбовців, та за своєю правовою природою є відповідними соціальними (пенсійними) виплатами.

З урахуванням приписів ст.2 КАС України та беручи до уваги зміст правової природи виплат, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", через призму оскарження рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, колегія суддів зазначає, що право позивача на отримання вказаних соціальних виплат підлягає захисту в межах шестимісячного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині виплати пенсії у відповідності до вимог ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», відбувалося, починаючи з 31.10.2010 року, а тому кожного місяця позивач, не отримуючи пенсії в належному розмірі, був обізнаний про порушення своїх прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (14.06.2011р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (14.12.2010р.) та період, за який позивач просить суд захистити його права (з 31.10.2010 р.), колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 14.12.2010 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Однак позивачем ані до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 31.10.2010 року по 14.12.2010 року.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на пропущення позивачем строку звернення до суду та безпідставно, незважаючи на відсутність належних доказів поважності пропуску строку звернення до суду, задовольнив позовні вимоги про зобов`язання ГУПФУ в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії у встановлених законом розмірах у відповідності до вимог ч.3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 29.10.2010 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення позивачеві строку звернення до суду з вказаними вимогами за період з 29.10.2010 року по 13.12.2010 року.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що призвело до неправильного вирішення справи в вищезазначеній частині.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм ст.ст.99, 100 КАС України, постанова Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.08.2011р. по справі № 2-а-8143/11 в частині задоволення позову за період з 29.10.2010 року по 13.12.2010 року не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню, а позов в цій частині згідно приписів ст. 100 КАС України - залишенню без розгляду.

Також, з огляду на приписи ст.256 КАС України, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про звернення постанови до негайного виконання в повному обсязі, оскільки вказаної процесуальною нормою не передбачено такого права суду.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій та зобов`язання ГУПФУ в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 14.12.2010 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби згідно з наказом ректора Харківського національного університету внутрішніх справ № 551/о від 29.10.2010 року відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п. 64 "ж" (за власним бажанням), з 31.10.2010 року.

З 01.11.2010 року позивачу призначена пенсія за вислугою років відповідно до ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та п. 7 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" № 393 від 17.07.1992р., тобто враховані додаткові види грошового забезпечення в середньому за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про проведення перерахунку пенсії. Однак, листом від 26 травня 2011 року відповідачем відмовило йому у перерахунку пенсії.

Така відмова є неправомірною, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" (в редакції Закону України від 04 квітня 2006 року) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року N 107-VI були внесені зміни до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", а саме: в частині третій слова "за останньою штатною посадою перед звільненням" були виключені та доповнено словами "та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України".

Проте, Рішенням Конституційного Суду України N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року (Справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни, внесені Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року N 107-VI до частини третьої статті 43 України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинності з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, дія частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" (в редакції Закону від 28 грудня 2007 року) втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто з 22 травня 2008 року, а тому, ГУПФ в Харківській області при призначенні ОСОБА_1 пенсії після звільнення з військової служби мав би діяти у відповідності із нормами частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" в редакції Закону від 04 квітня 2006 року.

Фактично відповідач, призначивши з 01 листопада 2010 року ОСОБА_1 пенсію, розрахував середньомісячну суму щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії останнього за останні 24 місяці служби перед звільненням, що не відповідає вимогам частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" (в редакції Закону від 04 квітня 2006 року), яка діяла на час призначення позивачеві пенсії.

При обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 ГУПФУ в Харківській області керувалося постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей".

Пунктом 7 цієї постанови передбачено, що пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, встановлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення на 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Вказана норма постанови Кабінету Міністрів України істотно звужує обсяг встановлених законом прав та суперечить положенням чинної редакції частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", який має вищу юридичну силу ніж постанова Уряду.

Суд першої інстанції ці обставини урахував та при вирішенні спору до спірних правовідносин правильно застосував положення статті 8 Конституції України та статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із якими при вирішенні справ суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Крім того, суд першої інстанції цілком обґрунтовано застосував й положення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та своє рішення мотивував обов'язком застосування правового акту, який має вищу юридичну силу у випадку невідповідності нормативно-правового акта Конституції України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі щодо позовних вимог за період з 14.12.2010 року суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги в цій частині, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, 197, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області задовольнити частково.

Постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.08.2011р по справі № 2-а-8143/11 скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за участю третьої особи - Харківського Національного університету внутрішніх справ про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 29.10.2010 року по 13.12.2010 року та звернення постанови до негайного виконання.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за участю Харківського Національного університету внутрішніх справ про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 29.10.2010 року по 13.12.2010 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.08.2011р по справі № 2-а-8143/11 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та в силу приписів ч.10 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.