Справа № 2а-2489/10/0870
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" березня 2015 р. м. Київ К/9991/20798/12

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя (далі - Інспекція)

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.08.2010

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012

у справі № 2а-2489/10/0870

за позовом відкритого акціонерного товариства "Завод напівпровідників" (далі - Товариство)

до Інспекції,

за участю прокуратури Запорізької області,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 10.02.2010 № /0/224, згідно з яким Товариству визначено суму завищення бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 584 559 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.08.2010, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012, позов задоволено частково; оспорюване податкове повідомлення-рішення визнано протиправним та скасовано в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 243 493,52 грн.; в решті позову відмовлено.

У прийнятті цих судових актів попередні судові інстанції виходили з того, що реальність виконання господарських операцій з поставки позивачеві підрядних робіт у рамках взаємовідносин із задекларованими контрагентами підтверджується частково.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішеннями попередніх судових інстанцій, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові акти і повністю відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник посилається на те, що обставини фінансово-господарської діяльності постачальників платника по ланцюгу свідчать про відсутність у них об'єктивної можливості виконати підрядні роботи в задекларованих обсягах та підтверджують номінальне оформлення цих операцій первинними документами виключно для створення наслідків у податковому обліку.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги Інспекції з урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято Інспекцією за наслідками проведення планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 по 30.09.2009, оформленої актом від 29.01.2010 № 40/23-023/31792555.

Під час цієї перевірки відповідач не визнав право позивача на податковий кредит за операціями з товариством з обмеженою відповідальністю «Пластек-груп», з товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпромальп», з товариством з обмеженою відповідальністю «Строитель», з товариством з обмеженою відповідальністю «Ферротранспімпекс» на підставі висновку про відсутність реального виконання підрядних робіт за цими операціями та їх оформлення формальним документообігом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який регулював порядок формування податкового кредиту на час виникнення розглядуваних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Із системного аналізу наведених статей випливає, що право платника на податковий кредит виникає за одночасного існування таких умов: наявність податкової накладної, оформленої з дотриманням установлених підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» імперативних вимог, та реальність виконання господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Слід зазначити, що суми ПДВ, сплачені постачальникові, підлягають відшкодуванню з бюджету за умови добросовісності платника. За наявності обставин, що свідчать про зловживання правом, адміністративний суд повинен відмовити у визнанні права платника на бюджетне відшкодування.

Досліджуючи факт дотримання платником наведених вимог при формуванні даних податкової звітності за операціями зі спірними контрагентами, суди встановили, що за договорами підряду, укладеними позивачем з товариством з обмеженою відповідальністю «Пластек-груп», з товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпромальп», з товариством з обмеженою відповідальністю «Строитель», з товариством з обмеженою відповідальністю «Ферротранспімпекс», останні зобов'язалися виконати власними силами та з власних матеріалів ремонтно-будівельні роботи на об'єктах Товариства.

На підтвердження виконання цих операцій платником подано договори підряду, довідки про вартість виконаних підрядних робіт типової форми № КБ-3, акти приймання виконаних будівельних робіт типової форми № КБ-2в, податкові накладні, платіжні доручення.

Проаналізувавши ці документи, суди визнали їх такими, що дозволяють з достатнім ступенем достовірності зробити висновок про реальність розглядуваних господарських взаємовідносин між платником та товариством з обмеженою відповідальністю «Пластек-груп», товариством з обмеженою відповідальністю «Строитель» і товариством з обмеженою відповідальністю «Ферротранспімпекс».

У той же час суди погодилися з висновком податкового органу про непідтвердженість податкового кредиту позивача за операціями з товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпромальп» та відмовили у відповідній частині позову.

При цьому суди встановили, що усі перелічені контрагенти не були безпосередніми постачальниками розглядуваних підрядних робіт, для виконання своїх договірних зобов'язань перед позивачем залучали до участі третіх осіб (субпідрядників). За висновком судів, фіктивний характер діяльності цих субпідрядників (як-от - їх неперебування за місцем реєстрації, відсутність трудових ресурсів, основних засобів, виробничих активів, необхідних для досягнення результатів відповідної господарської діяльності та виконання розглядуваних робіт, відсутність ліцензій на провадження відповідної діяльності, реєстрація на підставних осіб за винагороду) не може негативно впливати на податковий облік Товариства.

Дійсно, хоча чинне податкове законодавство України не допускає покладення на платника тягаря відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті, втім наведені обставини можуть слугувати доказом фіктивності усіх операцій на шляху активу (у вигляді результатів виконаних робіт) від субпідрядників до позивача.

У світлі викладеного незрозумілим є й надання судами іншої правової оцінки взаємовідносинам позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпромальп» у порівнянні з оцінкою взаємовідносин Товариства з іншими заявленими контрагентами. Адже здійснена Інспекцією кваліфікація розглядуваних правовідносин з усіма постачальниками як фіктивних ґрунтується на однакових доводах, які з незрозумілих мотивів отримали різну правову оцінку судів. Власне вирок суду, яким встановлено факт створення фіктивного суб'єкта господарювання - товариства з обмеженою відповідальністю «Снерг-15» - з огляду на межі преюдиції, визначені у частині четвертій статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, не може обумовлювати наведену різницю у кваліфікації судами правовідносин позивача з різними контрагентами.

Тому з огляду на виявлені під час вирішення цього спору факти судам необхідно було більш ретельно перевірити обставини стосовно ходу виконання робіт за договорами підряду, укладеними позивачем з названими постачальниками, з'ясувавши, чиїми силами виконувалися зазначені підрядні роботи, які особи конкретно контролювали виконання цих робіт; кому саме та яким чином Товариством було забезпечено доступ до об'єктів для виконання робіт, шляхом, зокрема, надання перепусток, подання списків осіб охороні тощо, яким чином позивач здійснював поточний контроль за станом виконання робіт.

Ухилення судами від перевірки та надання належної правової оцінки доводам Інспекції, якими вона мотивує порушення Товариством правил оподаткування, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, у тому числі з виявленням та витребуванням доказів з власної ініціативи, та вимагає скасування прийнятих у справі судових актів з направленням останньої на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків.

В частині відмови у позові ухвалені у справі судові акти учасниками провадження не оскаржуються. З огляду на межі перегляду справи у касаційній інстанції, визначені у частині другій статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для надання правового аналізу висновкам судам у цій частині відсутні.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя задовольнити частково.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.08.2010 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012 у справі № 2а-2489/10/0870 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько