Справа № 807/3210/14
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2015 рокум. Ужгород№ 807/3210/14

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання Штефанюк Н.І.

за участі сторін:

представника позивача - Леньо Ігоря Олександровича;

представника відповідача - Огородника Олега Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Великолазівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування пункту 1.3 вимоги від 14 липня 2014 року № 01-13/632, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 12 березня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 17 березня 2015 року.

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася Великолазівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області з позовною заявою до Ужгородської об'єднаної державної фінансової інспекції, якою просила: визнати протиправними та скасувати вимоги Ужгородської об'єднаної державної фінансової інспекції від 14 липня 2014 року № 01-13/632 "про усунення порушень та недоліків у Великолазівській сільській раді" і скасувати їх в частині п. 1.3 відносно вжиття заходів щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів та надходження коштів пайової участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до бюджету розвитку сільської ради в сумі 9000 гривень із забудовником ОСОБА_3

13 листопада 2014 року за вх. № 15794 від Державної фінансової інспекції в Закарпатській області надійшло клопотання про заміну первинного відповідача на належного, а саме Державна фінансова інспекція в Закарпатській області просила замінити Ужгородську об'єднану державну фінансову інспекцію на Державну фінансову інспекцію в Закарпатській області (а.с.а.с. 61-65).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2014 року, яка занесена до журналу судового засідання, первинного відповідача було замінено належним відповідачем, а саме Державною фінансовою інспекцією в Закарпатській області (а.с.а.с. 80, 81).

В обґрунтування позовних вимог позивач в зазначив, що працівниками Ужгородської об'єднаної Державної фінансової інспекції було проведено планову ревізію сільського бюджету та фінансово-господарської діяльності Великолазівської сільської ради за період з 01 січня 2011 року по 01 березня 2014 року, за результатами якої складено Акт від 18 червня 2014 року №07-810/53. Не погодившись з окремими висновками Акта ревізії, сільським головою 27 червня 2014 року були подані письмові заперечення до фінансової інспекції. Листом від 11 липня 2014 року № 01-13/629 відповідач надав висновки на заперечення, відповідно до яких такі заперечення були відхилені в повному обсязі. На підставі зазначених в акті ревізії даних заступник начальника Ужгородської об'єднаної Державної фінансової інспекції надіслав Великолазівському сільському голові Шпонтаку Л.В. лист-вимогу від 14 липня 2014 року № 01-13/632. Пунктом 1.3 цієї вимоги зобов'язано позивача вжити заходів щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів та надходження коштів пайової участі у створення та розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до бюджету розвитку сільської ради в сумі 9,0 тисяч гривень із забудовником ОСОБА_3. Вказаний пункт вимоги Ужгородської об'єднаної державної фінансової інспекції позивач вважає протиправним, необґрунтованим та просить скасувати вимогу в частині пункту 1.3 такої.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав з мотивів, що в ній наведені та просив суд її задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.а.с. 90-94) та просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову посилаючись на ті обставини, що оскаржуваний позивачем пункт 1.3 вимоги винесено з дотриманням норм чинного законодавства та в межах повноважень відповідача. Зокрема, вказав, що на виконання пункту 2.4.6.1 плану контрольно-ревізійної роботи Ужгородської об'єднаної Держфінінспекції на I квартал 2014 року Ужгородською об'єднаною Державною фінансовою інспекцією було проведено планову ревізію сільського бюджету та фінансово-господарської діяльності Великолазівської сільської ради за період з 01 січня 2011 року по 01 березня 2014 року. За результатами проведеної ревізії складено акт від 18 червня 2014 року № 07-810/53, яким встановлено порушення норм Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а також Рішення Шостої сесії шостого скликання Великолазівської сільської ради № 84 від 05 серпня 2011 року, а саме сільським головою не вжито заходів щодо укладання договору про пайову участь із замовником будівництва ОСОБА_3 внаслідок чого бюджетом сільської ради недоотримано коштів у вигляді внеску у створення та розвиток інфраструктури сіл на загальну суму 9002, 50 грн..

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання пункту 2.4.6.1 плану контрольно-ревізійної роботи Ужгородської об'єднаної Держфінінспекції на I квартал 2014 року було проведено планову ревізію сільського бюджету та фінансово-господарської діяльності Великолазівської сільської ради за період з 01 січня 2011 року по 01 березня 2014 року, за результатами якої складено Акт від 18 червня 2014 року № 07-810/53 (а.с.а.с. 22-25).

27 червня 2014 року не погодившись з окремими висновками акту ревізії Великолазівським сільським головою до Ужгородської об'єднаної ДФІ були подані письмові заперечення, за результатами розгляду яких такі були залишені без задоволення в повному обсязі, що підтверджується наявним в матеріалах справи висновком на заперечення від 11 липня 2014 року (а.с.а.с. 38-53).

14 липня 2014 року була сформована вимога про усунення порушень та недоліків у Великолазівській сільській раді (а.с.а.с. 19-21).

Відповідно до п.1.3 цієї вимоги, позивача зобов'язано вжити заходів щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів та надходження коштів пайової участі у створення та розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до бюджету розвитку сільської ради в сумі 9,0 тис. грн. із забудовником ОСОБА_3.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі по тексту - Положення про Держфінінспекцію), Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до статті 2 частини 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" № 2939-XI (далі по тексту Закон України № 2939-XI), державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю інспектування затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі по тексту - Порядок № 550). Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку № 550, інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Документальна перевірка передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною, фінансовою та бюджетною звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об'єкта контролю, пов'язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності (далі - документи об'єкта контролю). Надання документів об'єкта контролю посадовим особам контролюючого органу забезпечується керівником об'єкта чи його заступником.

Документальна і фактична перевірки проводяться щодо дотримання вимог законів та інших нормативно-правових актів. Фактична перевірка здійснюється станом на дату її проведення незалежно від періоду, що підлягає ревізії. Для підтвердження результатів фактичної перевірки та фактів, що стосуються періоду, який підлягає ревізії, посадові особи контролюючого органу можуть перевіряти документи об'єкта контролю і за інші періоди фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю. (пункт 16 Порядку № 550).

Відповідно до статті 1 Закону України № 2939-XI, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 4частини 1 Закону України № 2939-XI інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Як вбачається з акту ревізії органом державного фінансового контролю, у тому числі, встановлено, що в порушення статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статті 31 частини 1 пункту 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури сіл Великі Лази та Циганівці, що затверджений рішенням 7 сесії 6 скликання Великолазівської сільської ради від 05 серпня 2011 року № 84, головою сільської ради не вжито заходів щодо укладання договору про пайову участь із забудовником ОСОБА_3 по введеному в грудні 2012 р. в експлуатацію об'єкту - кафе-магазин в АДРЕСА_1, в результаті чого сільським бюджетом недоотримано коштів у вигляді внеску у створення та розвиток інфраструктури сіл на загальну суму 9002,50 грн. (а.с. 24).

Правовідносини щодо пайової участі замовників, які мають наміри забудови земельних ділянок у розвитку інфраструктури населеного пункту регулюються статтею 40 Закону України від 17 лютого 2011 року "Про регулювання містобудівної діяльності" за № 3038-VI (далі по тексту - Закон України № 3038-VI).

Відповідно до статті 40 частин 1-3 Закону України № 3038-VI, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Статтею 41 частиною 4 Закону України № 3038-VI визначені випадки, коли замовники не залучаються до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до статті 40 частин 5-8 Закону України № 3038-VI, величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків. Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону. Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками. У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.

Статтею 40 частиною 9 Закону України № 3038-VI передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Цією ж правовою нормою встановлені істотні умови договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Статтею 40 частинами 9, 10 Закону України № 3038-VI також визначено, що кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

З аналізу цих правових норм видно, що пайова участь замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту є їх обов'язком, за виключенням випадків, вичерпний перелік яких установлений статті 40 частини Закону України № 3038-VI.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи декларації про готовність об'єкта експлуатації будівництва кафе-магазину в АДРЕСА_1, що була зареєстрована інспекцією ДАБК у Закарпатській області 21 листопада 2012 року за № ЗК 6 - датою початку будівництва є 1997 рік (а.с. 28).

Разом з тим суд констатує, що станом на дату початку будівництва сплата пайових коштів на розвиток інфраструктури населених пунктів передбачена не була.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву" від 16 вересня 2008 року за № 509-VІ Закон України "Про планування і забудову територій" був доповнений статтею 27-1, згідно якої замовник, який має намір здійснити будівництво об'єкта містобудування у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Із зазначених норм випливає, що до участі у створенні і розвитку інфраструктури населених пунктів залучаються замовники, які лише мають намір забудувати земельну ділянку, і до їх числа не входять ті забудовники, які вже здійснюють будівництво об'єкта містобудування. Отже, ОСОБА_3 не входить до числа суб'єктів, на які поширюється норма щодо пайової участі в розвитку інфраструктури населених пунктів.

Крім того суд зауважує, що відповідно до вказаних вище норм, законодавець покладає обов'язок щодо ініціювання укладання відповідного договору саме на замовника (забудовника). У зв'язку з цим , у даному випадку, орган місцевого самоврядування не може нести будь-яку відповідальність (обов'язку) у випадку відсутності ініціативи щодо укладання договору зі сторони замовника (забудовника).

Суд також наголошує, що законодавець вказує на те, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.а.с. 27-30), кафе-магазин в АДРЕСА_1 станом на 20 листопада 2012 року був закінчений будівництвом та готовий до експлуатації.

А відтак станом на час прийняття оскаржуваної вимоги - таку, в частині оскаржуваного пункту, виконати не можливо, оскільки це вказує стаття 40 частина 9 Закону України № 3038-VI (договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію). Оскаржуваний пункт вимоги, на переконання суду, містить вимогу, яка прямо суперечить вказаній нормі Закону України № 3038-VI, оскільки вимагає від позивача вчиняти дії які суперечать цьому Закону.

Крім того, відповідно до норм Конституції України закон не має зворотної дії в часі. За змістом пункту 2 Рішення Конституційного суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за яким дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, норма закону щодо обов'язку замовника (забудовника), який має намір забудувати земельну ділянку, взяти участь у розвитку інфраструктури населеного пункту шляхом сплати пайового внеску, не має зворотної сили в часі та не може застосовуватись до спірних правовідносин.

Крім того, відповідно до пункту 10 Прикінцевих положень Закону України № 3038-VI визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про планування і забудову територій".

Згідно підпункту 3 пункту 1 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону № 3038-VI цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім частини третьої, абзацу сьомого частини дев'ятої статті 40, які набирають чинності з 1 січня 2013 року.

В частині 3 статті 40 Закону № 3038-VI зазначено, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

В абзаці 7 частини 9 статті 40 Закону № 3038-VI вказано, що кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Тобто, станом на дату здачі ОСОБА_3 нерухомого майна в експлуатацію (листопад 2012 р.) норми закону, які регламентують сплату коштів пайової участі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, не діяли, що не дозволяло вимагати від забудовника взяти участь у розвитку інфраструктури населених пунктів.

Відповідно до роз'яснення про пайову участь забудовників у створенні та розвитку інфраструктури населених пунктів (лист Мінрегіонбуду від 22.07.2011 р. № 23-11/6294/0/6-11), органи місцевого самоврядування мають право на вимогу до замовника будівництва щодо пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту з моменту заявлення останнім наміру щодо забудови відповідної земельної ділянки. Орган місцевого самоврядування або його виконавчий орган, який наділений відповідними повноваженнями, відповідно до встановленого згідно з Законом № 3038 порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту, у своєму рішенні щодо надання замовнику будівництва містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, що перебуває у володінні чи користуванні такого замовника, або у рішенні про відведення замовнику будівництва відповідної земельної ділянки під забудову в обов'язковому порядку обумовлює питання відносно зобов'язань такого замовника щодо пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту.

У зв'язку з тим що, Великолазівська сільська рада або її виконавчий комітет не приймали з 2008 по грудень 2012 року рішення про відведення ОСОБА_3 земельної ділянки та не надавали замовнику будівництва містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, що перебуває у володінні такого замовника, а так само у зазначений період забудовник не заявляв про намір забудувати земельну ділянку, оскільки про такий намір уже було заявлено в 1997 році. А відтак законодавчо встановлених підстав зобов'язувати позивача вживати заходів щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів та надходження коштів пайової участі у створення та розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до бюджету розвитку сільської ради в сумі 9,0 тис. грн. із забудовником ОСОБА_3 не має.

Таким чином, висновки, що містяться в Акті ревізії сільського бюджету та фінансово-господарської діяльності Великолазівської сільської ради за період з 01 січня 2011 року по 01 березня 2014 року від 18 червня 2014 року за № 07-810/53, а також вимога Ужгородської об'єднаної державної фінансової інспекції в частині пункту 1.3 щодо необхідності вжити заходів щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інженерно-транпсортної та соціальної інфраструктури населених пунктів та надходження коштів пайової участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до бюджету розвитку сільської ради в сумі 9000,00 гривень із забудовником ОСОБА_3, є протиправними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до статті 71 частини 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що права та інтереси позивача порушені та потребують судового захисту, а відтак позовні вимоги за обставин встановлених під час судового розгляду необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 71, 72, 160-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Великолазівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування пункту 1.3 вимоги від 14 липня 2014 року № 01-13/632 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати вимогу Ужгородської об'єднаної державної фінансової інспекції від 14 липня 2014 року № 01-13/632 "про усунення порушень та недоліків у Великолазівськой сільській раді" у частині пункту 1.3 щодо "вжиття заходів щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів та надходження коштів пайової участі у створення та розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до бюджету розвитку сільської ради в сумі 9,0тис. грн. із забудовником ОСОБА_3"

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко