Справа № 806/625/15
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

11 березня 2015 року Житомир Справа № 806/625/15

Категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Капинос О.В.

за участю секретаря: Степанова П.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання неправомірним наказу №403 о/с від 24.12.2014 р., зобов'язання поновити на службі та виплатити грошове і речове забезпечення за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

11.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати наказ т.в.о.начальника УМВС України в Житомирській області № 403 о/с від 24.12.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ згідно з пп. "є" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України - неправомірним. Також просить зобов"язати т.в.о.начальника УМВС України в Житомирській області поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання і взятих під варту осіб Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області та зобов"язати виплатити йому грошове і речове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв"язку із пропуском ОСОБА_1 строку звернення до суду відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України. В обґрунтування свого клопотання представник відповідача зазначив, що позивач про існування спірного наказу УМВС України в Житомирській області від 24.12.2014 року № 403 о/с про його звільнення з органів внутрішніх справ дізнався 27.12.2014 року. Відповідно до довідки Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області від 25.02.2015 року № 3987 ОСОБА_1 не з"являвся на службі з 27.12.2014 року. Однак, з позовом до суду про поновлення на службі звернувся лише 11.02.2015 року, майже через півтора місяці, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду. Крім того, вказав, що позивач не навів будь-яких поважних причин пропуску цього строку, а тому позов необхідно залишити без розгляду.

Позивач в судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечив. Пояснив, що дійсно 27.12.2014 року йому від начальника Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області стало відомо про існування наказу про його звільнення з органів внутрішніх справ. У зв"язку з цим з того часу, тобто з 27.12.2014 року, він на службу не виходив. Для отримання наказу про своє звільнення та інших документів він відразу звернувся до кадрової служби Коростенського МВ, де йому було роз"яснено, що вказані документи він зможе отримати в Управління МВС в області. Після новорічних свят, а саме 12.01.2015 року, він звернувся до кадрового апарату УМВС України в Житомирській області, де отримав копію оскаржуваного наказу, тому вважає, що строк звернення до суду він не пропустив.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на таке.

Позивач посилається на те, що лише з 12.01.2015 року, тобто з моменту отримання копії наказу УМВС України в Житомирській області № 403 о/с від 24.12.2014 року, йому стало зрозумілим, що його звільнено з органів внутрішніх справ.

Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача, з огляду про наступне.

Відповідно до п. 15 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року №2747-ІV (КАС України) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 3 ст. 99 КАС України).

Наведена норма Кодексу, дає підстави для висновку, що законодавцем чітко встановлено строк звернення до суду у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби у один місяць, а також передбачено, що такий строк починає свій перебіг із моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинним процесуальним Законом обмежено право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів певним строком. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно правових відносинах.

Фактичні обставини справи свідчать, що позивач подав позовну заяву до Житомирського окружного адміністративного суду 11.02.2015 року, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті про відправлення кореспонденції до суду.

Разом з тим, як вже зазначалося, в обґрунтування поважності пропущеного строку звернення до суду позивач посилається на те, що йому лише 12.01.2015 року, тобто з моменту отримання спірного наказу, стало зрозумілим про те, що його було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ.

Однак, слід зазначити, що про існування такого наказу позивачу було відомо ще 27.12.2014 року, що стверджується посиланням останнього в позовній заяві. Крім того, в судовому засіданні сам позивач підтвердив ці обставини та пояснив, що на службу він не виходив починаючи з 27.12.2014 року, тобто з того моменту, коли начальник Коростенського МВ йому повідомив про звільнення.

Вказане також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області від 25.02.2015 року № 3987.

Також на запитання головуючого в судовому засіданні про причини того, чому з 27.12.2014 року не виходив на службу, позивач пояснив, що оскільки йому повідомили про існування наказу про його звільнення, вважав, що виходити на службу не потрібно. Крім того, не заперечував тієї обставини, що для отримання спірного наказу та трудової книжки він звернувся до відповідача лише 12.01.2015 року, однак будь-яких поважних причин чому раніше не звертався за отримання даних документів не вказав. Також не зміг пояснити в судовому засіданні чому звернувся до суду лише 11.02.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

В той час, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Додатково суд звертає увагу при вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини. У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України", Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Однак, суд вважає, що факт отримання спірного наказу позивачем лише 12.01.2015 року, в той час коли він дізнався про його існування 27.12.2014 року і з того часу не виходив на службу, тобто усвідомлював, що його було звільнено, не може вважатися поважною причиною пропуску строків звернення до суду, оскільки позивачем не наведено обставин з доказовим обґрунтуванням щодо об"єктивної неможливості звернення з даним позовом в строки передбачені ст.99 КАС України.

Відтак доводи позивача про поважність пропущеного строку звернення до Житомирського окружного адміністративного суду оцінюються критично.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, а тому позовну заяву залишає без розгляду.

Керуючись ст.сь.99 100, 160, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання неправомірним наказу №403 о/с від 24.12.2014 р., зобов'язання поновити на службі та виплатити грошове і речове забезпечення за час вимушеного прогулу залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з отримання повного тексту ухвали

Головуючий суддя О.В. Капинос

Повний текст ухвали складено 16 березня 2015 року