Справа № 309/4790/13-а 2-а/309/10/14
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Справа № 876/3479/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 27.02.2014 р. про закриття провадження у справі №309/4790/13-а за позовом ОСОБА_1 до Велятинської сільської ради Закарпатської області про визнання протиправним дій та скасування рішення,

встановив:

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 27.02.2014 р. у справі №309/4790/13-а за позовом ОСОБА_1 до Велятинської сільської ради про визнання протиправними дій відповідача та скасувати рішення Велятинської сільської ради про від 09.07.2012 року, яким задоволено протест прокурора, було закрито провадження у справі.

В апеляційній скарзі скаржник просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що скасування органом місцевого самоврядування свого ж рішення не вплинуло на права скаржника на землю, підтверджені відповідним правовстановлюючим документом. Позовні вимоги стосуються прийняття відповідачем оскаржуваного рішення поза межами його компетенції при реалізації владних управлінських функцій. Відтак, дану справу вважає підсудною даному адміністративному суду.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як правильно встановив суд першої інстанції, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача та скасувати рішення Велятинської сільської ради про від 09.07.2012 року, яким задоволено протест прокурора.

При вирішенні питання щодо порядку, у якому підлягає вирішенню зазначений спір, суд першої інстанції помилково виходив з того, що в даному випадку позивач оспорює рішення органу місцевого самоврядування, яким скасовано його право власності на земельну ділянку. Однак, акт органу місцевого самоврядування, який є правовим актом індивідуального характеру, вичерпує свою обов'язковість одноразовим застосуванням. Позивач посилається на наявність у нього державного акту про право власності на земельну ділянку, який не оскаржений, вимог щодо належності земельної ділянки по цій справі не заявлялось.

Відтак, суд першої інстанції помилково покликався на п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року, згідно із яким спори, які виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші). Дані позовні вимоги зазначених питань не стосуються, а суд першої інстанції помилково визначив підстави позову, вказані у позовній заяві.

Згідно з п. 1. ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, справа N 1-6/2010 (10-рп/2010) від 01.04.2010 р. було роз'яснено, що положення частини першої статті 143 Конституції України ( 254к/96-ВР ), згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування «вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції», слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень; положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України ( 2768-14 ) у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу ( 2768-14 ) вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України ( 2747-15 ) стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування, як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що при винесенні оскаржуваної ухвали суд зробив передчасний висновок про те, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а відтак, про наявність підстав для закриття провадження у справі, допустивши при цьому порушення процесуальних норм.

Відповідно до ст. 204 КАС України суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, а ухвалу суду - скасовує, як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 27.02.2014 р. про закриття провадження у справі №309/4790/13-а та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.