Справа № 813/64/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року №813/64/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

судді Брильовського Р.М.,

судді Гулкевич І.З.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бойко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генерального прокурора України про визнання протиправними дій чи бездіяльності та зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся 12.01.2015 року до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Генерального прокурора України Яреми Віталія Григоровича, у якій просив визнати протиправними або неправомірними дії чи бездіяльність Генерального прокурора України Яреми Віталія Григоровича за фактом ненадання відповідей по суті поданих йому скарг, а також просив зобов'язати відповідача вчинити певні дії з розгляду скарг позивача.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач указує на те, що ним з 04.07.2014 року було скеровано відповідачеві - Генеральному прокурору України - ряд скарг із питань неналежної діяльності підпорядкованих йому працівників прокуратури Львівської області. Окрім цього, позивачем також із цих питань скеровувалися скарги Президенту України, які в подальшому були адресовані за належністю на розгляд у Генеральну прокуратуру України.

Однак, по даний час позивач не отримав належних відповідей на свої скарги, що, на його переконання, є грубим порушенням чинного законодавства України, котре регламентує сферу роботи, розгляду та вирішення звернень громадян та порушує його конституційні права. Окрім цього, позивач акцентує увагу й на тому, що ряд його скарг із питань неналежної діяльності працівників прокуратури Львівської області були скеровані з Генеральної прокуратури України до прокуратури Львівської області для організації перевірки обставин скарг і прийняття відповідних рішень. Проте, такі дії позивач також вважає неправомірними, позаяк скерування скарг громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, не допускається. При цьому, позивач одночасно звертає увагу на те, що скарги, котрі ним скеровувалися суб'єктам владних повноважень та котрі не були розглянуті в порядку, встановленому чинним законодавством, не слід трактувати як скарги, що подаються в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством, оскільки за своєю природою вони є власне зверненнями (скаргами) громадян і такими їх слід трактувати. А тому, позивач стверджує про те, що відповідачем було допущено порушення закону при розгляді його звернень (скарг), що є очевидно протиправним, а для відновлення порушених прав позивача слід також зобов'язати відповідача вчинити певні дії щодо розгляду таких звернень (скарг).

Ухвалою судді від 13.01.2015 року було відкрито провадження в адміністративній справі №813/64/15 та призначено попереднє судове засідання.

02 лютого 2015 року позивачем подано через канцелярію суду заяву про уточнення позовних вимог, яку у попередньому судовому засіданні 04.02.2015 року було прийнято судом до розгляду.

У попередньому судовому засіданні, яке відбулося 23.02.2015 року, судом було здійснено заміну відповідача Генерального прокурора України Ярему Віталія Григоровича на Генерального прокурора України.

26 лютого 2015 року позивач подав через канцелярію суду «нові уточнення обставин, предмету та позову» і такі у попередньому судовому засіданні були прийняті судом до розгляду.

Представником відповідача у попередньому судовому засіданні 23.02.2015 року та 27.02.2015 року було подано письмові заперечення проти позову.

У запереченнях відповідач посилається на те, що порядок розгляду звернень громадян у Генеральній прокуратурі України регулюється Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України №9гн від 21.06.2011 року. У відповідності до п.3.5 даної Інструкції, звернення позивача не підпадають під жодну з категорій, які підлягають розгляду особисто Генеральному прокурору України. Окрім цього, відповідач уважає, що у зверненнях позивача порушувалися виключно питання, пов'язані з досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях, а тому вони були правомірно спрямовані для вирішення за належністю в межах компетенції до прокуратури Львівської області. З огляду на вказане, відповідач не вбачає порушень зі своєї сторони та вважає позов безпідставним.

Ухвалою суду від 27.02.2015 року було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою від 02.03.2015 року було задоволено заяву судді Кедик Марії Василівни про самовідвід з розгляду адміністративної справи №813/64/15, а справу передано для визначення члена колегії суддів у справі в порядку, встановленому ч.3 ст.15-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог ст.15-1 Кодексу адміністративного судочинства України та за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, адміністративну справу №813/64/15 передано на розгляд колегії суддів Львівського окружного адміністративного суду у складі головуючого-судді Сасевича О.М., судді Брильовського Р.М., судді Гулкевич І.З.

У судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, уточненнях, роз'ясненнях і клопотаннях, а також просив позов задовольнити й визнати протиправними дії чи бездіяльність Генерального прокурора України та зобов'язати його вчинити певні дії щодо належного розгляду скарг.

Представник відповідача проти позову заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях, вказала на правомірність дій і рішень відповідача та просила суд у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, починаючи з 04.07.2014 року, звертався на ім'я Генерального прокурора України з наступними скаргами на протиправні дії прокурорів Львівської області: від 04.07.2014 року; від 09.12.2014 року; від 26.07.2014 року; від 21.07.2014 року; від 08.07.2014 року; від 05.02.2015 року; від 11.02.2015 року. Окрім того, у цей же період Адміністрацією Президента України було скеровано за належністю до Генеральної прокуратури України на розгляд наступні скарги ОСОБА_1 на протиправні дії прокурорів Львівської області: від 29.10.2014 року; від 06.12.2014 року; від 10.06.2014 року; від 03.01.2015 року.

Як вбачається зі змісту згаданих вище скарг, усі вони стосуються незаконних дій прокурорів Львівської області та їх незаконних рішень, які були допущені, на думку позивача, як при здійсненні ними своїх посадових обов'язків загалом, так і при здійсненні повноважень в рамках конкретних досудових розслідувань по кримінальних справах, котрі були розпочаті за заявами позивача. При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача щодо можливості розгляду таких скарг виключно в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством. Так, на переконання суду, скарги, котрі скеровувалися позивачем суб'єктам владних повноважень, не можуть кваліфікуватися виключно як такі, що стосуються питань конкретних досудових розслідувань у кримінальних справах. Зокрема, у них порушуються питання протиправної управлінської діяльності органів і працівників прокуратури у Львівській області, які зачіпають права та інтереси позивача й, відповідно, можуть бути розглянуті в порядку, встановленому для звернень громадян. Окрім цього, у скаргах позивача відсутні будь-які вказівки на необхідність їх розгляду власне в порядку кримінального процесуального закону, позивач не наводить посилань на приписи такого закону, а також позивач не вказує на які-небудь конкретні процесуальні дії чи рішення, які ним оскаржуються в порядку кримінального процесуального закону. Суд відзначає, що навіть у випадку здійснення досудових розслідувань за заявами позивача, такі обставини не позбавляють останнього права звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб зі зауваженнями, пропозиціями, заявами, клопотаннями та скаргами в порядку звернень громадян (як із загальних питань, так і з питань, пов'язаних із такими розслідуваннями), а також, такі обставини не позбавляють позивача законного права очікувати відповідного розгляду таких скарг, поданих у порядку звернень громадян. А тому, суд приходить до висновку, що наведені вище скарги можуть і повинні розглядатися в порядку, встановленому чинним законодавством для розгляду звернень громадян, оскільки громадянином України (позивачем) було визначено саме таку їх природу та вони не містять елементів і не характеризуються тими обставинами, які б забороняли кваліфікувати їх як звернення громадян і відносили б до виключного відання іншого законодавства (кримінально-процесуального).

У зв'язку із наведеним, суд відзначає, що за правилами ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм ст.40 Конституції України права, регламентовано Законом України «Про звернення громадян».

Преамбулою до Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що він регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Відповідно до ст.1 вказаного Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтями 4, 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. За змістом ч.1 ст.15 указаного Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Частиною 1 ст.16 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» встановлено права громадянина при розгляді заяви чи скарги, зокрема, громадянину гарантується право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Зазначеному праву кореспондує обов'язок органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, визначений у ст.19 Закону, яким передбачено їх обов'язок письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Окрім цього, цією ж статтею передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень, не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Відповідно до норм ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Окрім цього, нормами Закону України «Про звернення громадян» встановлено заборону направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються (ч.4 ст.7 Закону).

Як встановлено судом у ході розгляду даної справи, усі скарги позивача, котрі наведені вище, були отримані відповідачем та Генеральною прокуратурою України, що не заперечується сторонами та підтверджується копіями повідомлень про вручення поштових відправлень, усними та письмовими поясненнями сторін, доказами реєстрації звернень адресатом, письмовими повідомленнями на адресу позивача тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що усі наведені вище скарги ОСОБА_1 були отримані адресатом, а відповідно, повинні були бути розглянуті в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Так, щодо скарг позивача, які були адресовані ним Генеральному прокурору України, судом встановлено та засвідчується матеріалами справи, що такі скарги були розглянуті й вирішені наступним чином.

На скарги від 08.07.2014 року та від 26.07.2014 року ОСОБА_1 було надано відповіді №06/1-12062-14 від 15.07.2014 року та №06/1-12062-14 від 04.08.2014 року, відповідно. Як випливає з їх змісту, працівниками Генеральної прокуратури України було надано роз'яснення позивачу щодо відсутності об'єктивних даних, що свідчать про ознаки правопорушення, та повідомлено про відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей даної скарги. Скарги від 04.07.2014 року та від 09.12.2014 року адресатом по суті не були розглянуті та були ним скеровані для вирішення до прокуратури Львівської області за супровідними листами №04/2/4-р14 від 15.07.2014 року та №04/2/4-2154вих-14 від 19.12.2014 року. Доказів же реагування на скаргу від 26.07.2014 року відповідачем надано не було.

Отже, зазначене, на переконання суду, вказує на порушення відповідачем приписів чинного законодавства України щодо звернень громадян.

Так, надання відповідей щодо неможливості внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за скаргами ОСОБА_1 не відповідає змісту й суті таких скарг, тим більше, скаржник не ставить у них такої вимоги (щодо реєстрації в реєстрі). Окрім того, суд підкреслює, що навіть відсутність у скарзі достатніх даних і обставин щодо кримінального правопорушення для внесення їх до реєстру досудових розслідувань, про що вказується у відповідях прокуратури, не звільняє адресата скарги від обов'язку розглянути її в порядку, передбаченому для звернень громадян, та від обов'язку надати скаржнику обґрунтовану відповідь, із обов'язковим дотриманням вимог, встановлених, зокрема, ст.19 Закону України «Про звернення громадян».

Також не відповідає приписам закону й скерування скарг їх адресатом іншому органу для розгляду та вирішення, а саме - тому ж органу, діяльність якого оскаржується - прокуратурі Львівської області. Зазначена заборона прямо передбачена ч.4 ст.7 Закону України «Про звернення громадян», згідно з якою забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Більш того, неправомірним у даному випадку є й залишення скарги без розгляду. Так, Законом України «Про звернення громадян» передбачено окремі випадки, коли звернення не підлягають розгляду та вирішенню (зокрема, звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), таке, з якого неможливо встановити авторство, повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, звернення осіб, визнаних судом недієздатними тощо), однак, щодо скарг ОСОБА_1, які є предметом розгляду в даній справі, відповідачем не доведено існування таких обставин, а тому й ненадання на них відповідей є безпідставним.

Окрім цього, суд також бере до уваги й норми галузевих нормативних актів, а саме, Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України №9гн від 21.06.2011 року, та Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України №9гн від 27.12.2014 року. При цьому, суд відзначає, що зазначені інструкції були прийняті, зокрема, на забезпечення виконання вимог Конституції України, Законів України «Про звернення громадян», не можуть їм суперечити та кореспондують наведеним вище нормам чинного законодавства України та основним засадам і принципам розгляду й вирішення звернень громадян.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Генерального прокурора України щодо розгляду і вирішення скарг на протиправні дії прокурорів Львівської області, позаяк, відповідачем не було дотримано норм ст.40 Конституції України та Закону України «Про звернення громадян». У той же час, беручи до уваги заявлені позивачем вимоги та встановлені обставини справи, суд вказує на неможливість задоволення вимог, які стосуються скарг позивача, котрі були ним скеровані Президенту України та в подальшому надіслані за належністю до Генеральної прокуратури України. Суд відзначає, що за даним позовом ОСОБА_1 визначено відповідачем саме Генерального прокурора України, а щодо можливості залучення як відповідача Генеральної прокуратури України позивач заперечив. Відповідно, це виключає можливість розгляду дій чи бездіяльності та зобов'язання до вчинення дій в частині звернень (скарг), які були скеровані Генеральній прокуратурі України, а не Генеральному прокурору України. А тому, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Окрім цього, суд відзначає неможливість віднесення до предмету позову й задоволення позовних вимог щодо скарг від 05.02.2015 року та від 11.02.2015 року, які були отримані адресатом 09.02.2015 року та 13.02.2015 року, відповідно. Так, на час закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду строк для надання відповідей на вказані скарги ОСОБА_1 не сплив, а після початку судового розгляду справи по суті зміна предмету позову, відповідно до приписів ст.ст.51, 137 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається. А отже, вирішення вимог щодо скарг, котрі не входять до предмету позову, не є можливим.

Також, ОСОБА_1 просить суд зобов'язати відповідача вчинити певні дії по належному розгляду його скарг. У зв'язку з чим, доцільним є зазначити, що в разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача, суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Одночасно із цим, суд указує на те, що він не може підміняти адресата звернення та вирішувати питання, які віднесені до компетенції останнього, в тому числі й обирати способи розгляду та вирішення скарг позивача, а також визначати конкретні дії, які необхідні для їх розгляду і вирішення. А тому, суд вважає за необхідне задовольнити дані вимоги позивача частково та зобов'язати відповідача повторно розглянути скарги ОСОБА_1, в частині розгляду й вирішення яких, дії відповідача були визнані протиправними.

Відповідно до ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Генерального прокурора України щодо розгляду і вирішення скарг ОСОБА_1 на протиправні дії прокурорів Львівської області від 04.07.2014 року, 21.07.2014 року, 26.07.2014 року та від 09.12.2014 року.

Зобов'язати Генерального прокурора України повторно розглянути скарги ОСОБА_1 на протиправні дії прокурорів Львівської області від 04.07.2014 року, 21.07.2014 року, 26.07.2014 року та від 09.12.2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 частину витрат по сплаті судового збору у розмірі 36 (тридцять шість) грн. 55 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Сасевич О.М.

Суддя Брильовський Р.М.

Суддя Гулкевич І.З.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 23 березня 2015 року.