Справа № 2а-1106/12/0770
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 р. Справа № 2030/13/876
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернувся до суду з позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби (далі - МДПІ) в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 05.04.2012 №/14/110 про застосування фінансових санкцій (далі - Рішення), покликаючись на те, що таке прийняте МДПІ протиправно, оскільки складено не на підставі акту перевірки який у ньому зазначений, а факт продажу його продавцем алкогольних напоїв неповнолітньому не підтверджений жодними належними та допустимими доказами. Відтак, вважає, що відповідачем безпідставно застосовано щодо нього фінансові санкції, оскільки підстави для цього відсутні.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року в справі №2а-0770/1106/12 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило МДПІ, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою відмовити у задоволенін позову. У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення податковий орган керувався матеріалами перевірки правоохоронних органів, якими підтверджується факт продажу неповнолітній особі алкогольних напоїв продавцем ФОП, а також постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Перечинської міської ради від 06.02.2012 №1/02-09 (далі - Постанова) якою визнано винною вказаного продавця у зазначеному порушенні. Відтак, вважає, що фінансові санкції на ФОП накладені правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що факт продажу алкогольних напоїв неповнолітньому продавцем ФОП не підтверджується матеріалами справи, а відтак фінансові санкції щодо позивача МДПІ застосовані безпідставно.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 09.02.2010 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку у відповідача як платник податків. Основний вид діяльності роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний) та діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

05.03.2012 на адресу МДПІ надійшли матеріали перевірки Перечинським районним управлінням Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області належного ФОП кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», в ході якої виявлено факт продажу ОСОБА_2 (продавцем кафе) спиртних напоїв неповнолітньому ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.52-58).

На підставі вказаних матеріалів правоохоронних органів відповідачем 05.04.2012 було прийнято Рішення, яким до ФОП застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 6800грн за продаж пива (алкогольного) особі, яка не досягла 18 років (а.с.8).

Не погодившись із таким Рішенням МДПІ, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Згідно Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон №481/95-ВР) цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Так, відповідно до ст.15-3 цього Закону забороняється, зокрема продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Статтею 17 Закону №481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог ст.15-3 цього Закону у розмірі 6800 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790 затверджено «Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Згідно зі ст.15 Закону №481/95-ВР ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі порушення вимог ст.15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що правовою підставою для застосування фінансових санкцій та анулювання ліцензії на право продажу тютюнових/алкогольних виробів є встановлення факту порушення вимог ст.15-3 Закону №481/95-ВР.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апеляційний суд вважає, що всупереч наведеній процесуальній нормі, відповідачем не було доведено факту порушення позивачем ст.15-3 Закону №481/95-ВР у частині продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років з огляду на наступне.

Так, МДПІ в обґрунтування факту продажу пива неповнолітній особі покликається на протоколи огляду місця події та про адміністративне правопорушення, пояснення продавця та неповнолітнього, Постанову, якою продавця кафе притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф.

Однак, слід зазначити, що наведені докази не є безумовними та не свідчать про факт продажу пива неповнолітньому продавцем ФОП, оскільки спростовуються матеріалами справи та суперечать один одному.

Щодо пояснень продавця кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_2, то такі під час проведення перевірки правоохоронними органами нею не надавались, оскільки вона відмовилась від їх дачі на підставі свого конституційного права (а.с.58).

Також, в суді першої інстанції ОСОБА_2 була допитана в якості свідка та повністю заперечила факт продажу пива неповнолітній особі.

Щодо пояснень самого неповнолітнього ОСОБА_3, то такі критично оцінюються судом апеляційної інстанції, оскільки у відповідності до таких, він купив пиво «Старопрамен» ємністю 0,33л за що розплатився 10 гривневою купюрою та отримав здачу 5 гривень (тобто придбав пиво ємністю 0,33 за 5грн). При цьому слід врахувати, що згідно наявних у кафе видаткових накладних та чеків (а.с.12-13, 30-31) у ФОП для реалізації було наявне лише пиво «Старопрамен» ємністю 0,5л, ціна якого 4,94грн/шт., що викликає сумніви у дійсності такої покупки з боку ОСОБА_3

Більше того, в подальшому 12.10.2012 ОСОБА_3 своїми письмовими поясненнями спростував надані ним попередньо 26.12.2011 пояснення (а.с.69, 108-109), однак викладені в них обставини вірно не взяті до уваги судом першої інстанції в силу того, що такі надані не у відповідності до встановленого КАС України порядку.

Щодо протоколу огляду місця події від 26.12.2011 складеного слідчим СВ Перечинського РВ УМВСУ в Закарпатській області Сочка А.Я. (а.с.53-55, 128-130), то із такого вбачається, що пиво «Старопрамен» ємністю 0,33л знаходилось на столику прямо від вхідних дверей, що не засвідчує факту його продажу саме продавцем ФОП, оскільки таке не знаходилось саме у нього та не перебувало у його розпорядженні (за прилавком, барною стійкою, холодильних камерах, складі, коробці і т.д.). Приналежність вказаного пива правоохоронними органами не встановлено, як і сам факт його продажу.

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу, що основним доказом підтвердження факту продажу товару відповідному покупцеві, є наявність чеку чи іншого розрахункового документу який засвідчує придбання такого.

Проте, матеріалами справи жодним чином та розрахунковим документом не підтверджено факту придбання ОСОБА_3 пива «Старопрамен» ємністю 0.33л саме у кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», що є беззаперечним доказом відсутності такого продажу.

Щодо наявної у матеріалах справи Постанови, яка прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.156 КУпАП від 26.12.2011 №131216 (а.с.29), згідно якої продавця кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром 510грн за продаж неповнолітньому пива, то судом першої інстанції вірно зазначено, що в силу положень ст.72 КАС України така не має преюдиційного значення та повинна оцінюватися у сукупності із усіма наявними у матеріалах справи доказами.

Відтак, слід зазначити, що обставини зафіксовані вказаною Постановою у взаємозв'язку із встановленим судом першої та апеляційної інстанцій, не підтверджують факту продажу неповнолітньому ОСОБА_3 пива «Старопрамен» ємністю 0,33л, та не можуть бути покладені в основу для висновку про порушення ФОП вимог ст.15-3 Закону №481/95-ВР.

Судом першої інстанції було вірно вказано також про те, що у відповідності до оскаржуваного Рішення, таке було прийнято МДПІ на підставі акта перевірки від 26.12.2011 №24/07/14/23/НОМЕР_1, однак як було встановлено жодних перевірок відповідачем у вказаний період щодо ФОП не проводилось (а.с.9-11), а зазначеного акта не існує, оскільки рішення приймалось податковим органом на підставі матеріалів перевірки правоохоронних органів.

Додатково, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що у своєму рішенні від 23 липня 2002 року в справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

В той же час, МДПІ під час розгляду справи не наведено суду належних та допустимих доказів щодо наявності в діях ФОП ознак неправомірності (порушення ст.15-3 Закону №481/95-ВР), як і не доведено правомірності оскаржуваного ним Рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог ФОП щодо визнання протиправним та скасування Рішення.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 13 березня 2015 року.