Справа № 826/17320/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовам до державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.08.2013 №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_2, поданої за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено Акт перевірки акт від 29.07.2013 №77/26-55-17-03/, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог підпункту 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 82304,42 грн.

На підставі встановлених в Акті перевірки порушень, ДПІ Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.08.2013 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 102880,53 грн. у тому числі: 82304,42 грн. - основний платіж, 20576,11 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з вказаним рішенням податкового органу позивач звернувся до суду про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є безпідставним і підлягає скасуванню як протиправне.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок оподаткування інвестиційного прибутку врегульований спеціальними нормами ПК України - нормами п. 170.2 ст. 170 цього Кодексу.

Згідно із пп. «а» 170.2.7 п. 170.2 ст. 170 ПК України для цілей п. 170.2 цього Кодексу термін інвестиційний актив трактується як пакет цінних паперів, деривативів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом.

Відповідно до пп. 170.2.1 п. 170.2 ст. 170 ПК України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Абзацом першим пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України передбачено, що інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Нормою пп. 170.2.3 п. 170.2 ст. 170 ПК України визначено, що якщо в результаті розрахунку інвестиційного прибутку за правилами, встановленими цією статтею, виникає від'ємне значення, воно вважається інвестиційним збитком.

В силу норм пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 ПК України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX Перехідні положення цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 був учасником товариства з обмеженою відповідальністю "з іноземними інвестиціями "К.А.С. ЛТД" та володів часткою в Статутному капіталі товариства, в розмірі 90% статутного капіталу Товариства, що складає 485 406,00 грн., відповідно до статуту товариства з обмеженою відповідальністю "з іноземними інвестиціями "К.А.С. ЛТД", затвердженого Загальними зборами учасників товариства (протокол від 23.08.2010 №12).

Між громадянином Республіки Азербайджан ОСОБА_2 (продавець) та громадянкою Республіки Азербайджан ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "з іноземними інвестиціями "К.А.С. ЛТД" від 23.08.2012.

Відповідно до умов вказаного договору подавець передав у власність покупцю, а покупець сплатив обумовлену грошову суму та прийняв у власність від продавця частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "з іноземними інвестиціями "К.А.С. ЛТД" в розмірі 90% статутного капіталу Товариства, що складає 485 406,00 грн.

З пункту 2.1 договору купівлі-продажу від 23.08.2012 вбачається, що зазначена в договорі сума грошей повністю сплачена покупцем і отримана продавцем особисто до моменту підписання цього договору, а на час підписання договору від 23.08.2012 сторони не мали одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків.

Крім того, на підтвердження факту оплати частки в її статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «К.А.С. ЛТД» при її придбанні, представником позивача надано нотаріально посвідчені письмові пояснення ОСОБА_4, з яких вбачається, що 23.08.2012 представником останньої за дорученням ОСОБА_5, від імені ОСОБА_4 був підписаний договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "з іноземними інвестиціями "К.А.С. ЛТД", на час підписання договору купівлі-продажу розрахунки за договором були виконанні в повному обсязі, а саме: продавець громадянин республіки Азербайджану ОСОБА_2 передав у власність покупцю ОСОБА_4 та останньою було сплачено обумовлену грошову суму та прийнята у власність частку статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "з іноземними інвестиціями "К.А.С. ЛТД" в розмірі 90% статутного капіталу товариства, що складає 485 406 тисяч гривень 00 копійок.

До відповідних пояснень додано розписку ОСОБА_4 про те, що їй відомі наслідки за завідомо неправдиві показання, а переклад з азербайджанської мови на українську також нотаріально посвідчено.

Також, в матеріалах справи наявний лист громадянина ОСОБА_3, що був представником продавця, яким повідомлено, що розрахунки відповідно до договору від 23.09.2010 були виконані в повному обсязі та сплачені, претензії та зауваження до ОСОБА_2 відсутні, всі розрахунки були виконані до моменту підписання даного договору.

При цьому, наявність витрат позивача із придбання частки у статутному капіталі ТОВ "з іноземними інвестиціями "К.А.С. ЛТД" у сумі 485 406,00 грн. підтверджено договором купівлі-продажу від 23.09.2010.

Продаж ОСОБА_2 зазначеної частки відбулась за цю ж саму суму, що сторонами не заперечувалось.

З огляд на викладене, оскільки позитивна різниця між доходом, отриманим ОСОБА_2 від продажу окремого інвестиційного активу та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, дорівнює нулю, то відповідно жодний інвестиційний прибуток у позивача не виникав.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 17.07.2014 року по справі № К/800/26216/14, від 02.06.2014 року по справі № К/800/63529/13 та від 16.05.2013 року по справі № /800/14744/13.

Наведене свідчить про неправомірність доводів апелянта щодо отримання позивачем прибутку від операцій з інвестиційними активами позивача в 2012 році.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не було доведено законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.