Справа № 826/16761/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2013 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремедія Україна" до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремедія Україна" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м.Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 16.05.2013 № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2013 року адміністративний позов задоволено повністю.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позивачем вимог.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу від 10.04.2013 №801 та згідно з пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України) службовими особами відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати ПДВ за грудень 2012 року та податку на прибуток за 4 квартал 2012 року по фінансово-господарським взаємовідносинам із ПП «Сворог». За результатами перевірки складено акт від 25.04.2013 №1404/621-38133888, на підставі висновків якого прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 16.05.2013 №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 79800 грн. (у т.ч.: 63840 грн. - основне зобов'язання, 15960 грн. - штрафні санкції);

- від 16.05.2013 №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на 33046 грн. (у т.ч.: 26437 грн. - основне зобов'язання, 6609 грн. - штрафні санкції).

Рішеннями Головного управління Міндоходів у м. Києві від 09.07.2013 1895/10/26-1510-04-04 та Міністерства доходів і зборів України від 19.09.2013 №11365/6/99-99-10-01-15 оспорювані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Спірні податкові повідомлення-рішення прийнято за порушення, на думку відповідача, позивачем пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 та п. 198,6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.2, 201.4, 201.6, 201.7 ст. 201 ПК України, що, як зазначено в акті, призвело до заниження податку на прибуток за 4 кв. 2012року на 63840,00 грн. та ПДВ за грудень 2012року на 26437,00 грн.

Згідно з актом перевірки зміст порушень полягає у тому, що правочин між позивачем і ПП «Сворог» не створює реальних правових наслідків, тому формування позивачем валових витрат і податкового кредиту з ПДВ у межах цих відносин є неправомірним.

Такий висновок відповідачем зроблено переважно на підставі довідки ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 04.04.2013 №51/224/33248577 про результати зустрічної звірки ПП «Сворог» за грудень 2012року, в якій зазначено, що ПП «Сворог» з 3 кв. 2012року звітності з податку на прибуток за місцем реєстрації не подавав, а також здійснено посилання на лист ПП «Сворог» від 04.03.2013 №29013, яким, як зазначено в акті, підтверджується, що у грудні 2012року господарська діяльність вказаним підприємством практично не здійснювалась, а ПП «Сворог» мало взаємовідносини лише з ТОВ «Діксі Буд».

Крім того, на підтвердження своєї позиції, податковий орган посилається на те, що відповідно до податкової звітності ПП «Сворог» в останнього відсутні основні засоби (транспорт, складські приміщення, виробничі активи тощо) для здійснення діяльності у межах взаємовідносин з ТОВ «Ремедія-Україна».

Серед іншого перевіркою вірно встановлено, що між позивачем (Замовник) і ПП «Сворог» (Виконавець) укладено договір від 05.11.2012 №12_2012-СВ-ППТ, згідно з яким Виконавець зобов'язується виконати комплекс робіт з передпродажної підготовки товарів, що реалізуються позивачем в роздрібних торгівельних мережах, а саме продукції дитячого харчування: ТМ «Remedia», ТМ «Ремедия», ТМ «KIDS PASTA», ТМ «РастиБольшой» та інших продуктів дитячого харчування, які позивач реалізовуватиме на території України.

За результатами виконання зобов'язань ПП «Сворог» оформлено звіти від 30.11.2012 №1 та від 28.12.2012 №2 про проведення комплексу робіт з передпродажної підготовки товарів, визначених договором. Сторонами підписаний акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.12.2012 №427 на суму 364800 грн. (у т.ч. ПДВ - 60800 грн.), а Виконавцем виписана податкова накладна від 28.12.2012 №253, копії яких наявні у справі. ТОВ «Ремедія-Україна» здійснена оплата виконаних робіт, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями від 17.04.2013 №606 на суму 300000 грн. та від 19.04.2013 №611 на суму 32000 грн., оборотно-сальдовою відомістю на суму 32800 грн., банківськими виписками від 17.04.2013 та від 19.04.2013.

Як вірно встановлено перевіркою, позивачем відображено в податковому обліку з податку на прибуток та з ПДВ результати описаних фінансово-господарських відносин з ПП «Сворог» і задекларовано в складі валових витрат за 4 кв. 2012р. 304000 грн. та в складі податкового кредиту з ПДВ за грудень 2012року 60800 грн. нарахованого ПДВ.

Водночас, господарський договір від 05.11.2012 №12_2012-СВ-ППТ недійсним (фіктивним) в судовому порядку не визнавався, зміст визначених у ньому господарських зобов'язань не суперечить вимогам національного законодавства, а складені на його виконання фінансово-господарські документи містять необхідні дані, що підтверджують факти господарських операцій, дозволяють ідентифікувати господарські операції та відповідають вимогам статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Дійсність вказаних первинних документів підтверджується тим, що ПП «Сворог» в установленому порядку було зареєстрованим платником ПДВ, тому зобов'язане було нараховувати ПДВ та згідно з п. 201.4 ст. 201 ПКУкраїни вправі було виписувати податкові накладні, які згідно з п. 201.10 ст. 201 ПКУкраїни є підставою для формування податкового кредиту.

Крім цього, ТОВ «Ремедія-Україна» під час розгляду справи підтверджено наявність у його користуванні на підставі договорів оренди від 01.07.2012 №01/07-12 і від 01.07.2013 №01/07-13 складських приміщень, доказом чого є надані позивачем копії вказаних договорів та актів приймання-передачі до них.

Відповідно до наданих позивачем суду договорів із контрагентами і видатковими накладними до них, продукцію (дитяче харчування), передпродажну підготовку якої здійснено ПП «Сворог», ТОВ «Ремедія-Україна» надалі реалізовано таким суб'єктам господарювання, як ТОВ «Вірій», ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «Шапаш», ТОВ «Стама», ТОВ «Барбо», ТОВ «Джая», ПП «Ювісана»,ТОВ «Фоззі-Фуд», ТОВ «АВМ Трейд», ТОВ «Адвентіс», ТОВ «Радуга-78», ПП «Кримкомплект» та ін.

Таким чином, ТОВ «Ремедія-Україна» було підтверджено економічну доцільність здійснення описаної вище фінансово-господарської діяльності в межах відносин з ПП «Сворог», фактичне використання отриманих від цього контрагента послуг у власній подальшій господарській діяльності позивача.

Як зазначалося вище, в основу висновків податкового органу щодо нереальності відносин позивача з ПП «Сворог» покладено лист ПП «Сворог» від 04.03.2013 №29013 про те, що в грудні 2012року підприємство мало взаємовідносини лише з ТОВ «Діксі Буд».

Однак належно оформленої копії даного листа відповідач суду не надав. Натомість позивач надав до суду нотаріально засвідчено заяву директора ПП «Сворог» - гр. ОСОБА_2 від 26.04.2013, в якій він підтверджує факт існування договірних відносин з позивачем на підставі договору від 05.11.2012 №12_2012-СВ-ППТ і виконання ПП «Сворог» комплексу робіт з передпродажної підготовки товарів позивача. Також на підтвердження господарсько-договірних відносин з ПП «Сворог» позивач надав до суду копію листа ПП «Сворог» б/д і б/н, яким позивачу надіслано свої реєстраційні документи та первинні документи, оформлені за договором від 05.11.2012 №12_2012-СВ-ППТ, а також копію вимоги ПП «Сворог» від 06.02.2013 №1/13 до позивача щодо прострочення останнім платежів за роботи по договору від 05.11.2012 №12_2012-СВ-ППТ і необхідність їх погашення.

Задовольняючи даний позов суд першої інстанції виходив з того, що подані позивачем документи є належними і допустимими доказами, які відповідно ст. 44, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України є прямим і достатнім підтвердженням фактів здійснення ним господарських операцій з придбання послуг, а також правильності обчислення і повноти нарахування валових витрат у розмірі 304000 грн. за 4 кв. 2012року та податкового кредиту з ПДВ на суму 60800 грн. за грудень 2012року і спростовують твердження відповідача про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між ПП «Сворог» і ТОВ «Ремедія-Україна».

Колегія суддів погоджується з викладеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України установлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 131 ПК України об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2. ст. 138 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України установлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до змісту інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевіряти фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть також свідчити і результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, які фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

При цьому господарські операції мають бути відображені в податковому обліку відповідно до їх реального змісту, а тому право платника ПДВ на податковий кредит може визнаватися лише у разі, якщо відповідні товари ним реально придбавалися, або ж у разі реального понесення ним витрат на таке придбання.

Відповідно до частини четвертої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Як установлено під час розгляду справи, ТОВ «Ремедія-Україна» належними доказами підтверджено наявність необхідних передбачених законодавством бухгалтерських документів, їх відображення у податковій звітності, подальше використання у власній господарській діяльності отриманих від контрагента послуг.

Водночас, колегія суддів знаходить необґрунтованим посилання відповідача на відсутність у ПП «Сворог» виробничих активів як на підставу визнання нереальними взаємовідносин цього підприємства з позивачем, оскільки виконання зобов'язань за договором 05.11.2012 №12_2012-СВ-ППТ не потребує наявності у контрагента складських приміщень чи транспортних засобів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних. Разом з тим, не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу. У такому разі достатньо встановити необізнаність платника податку, що заявляє право на податковий кредит чи бюджетне відшкодування з податку на додану вартість про факт припинення або недобросовісний характер діяльності контрагента (зокрема про несплату податків чи неподання податкової звітності).

У разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податкова інспекція не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Так, на момент укладення та виконання спірного правочину юридична особа-контрагент позивача ПП «Сворог» не була припинена у визначеному законом порядку та на час вчинення господарських взаємовідносин була наділена адміністративною процесуальною дієздатністю.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Відповідно до змісту рішень Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які на підставі частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Як свідчать матеріали цієї справи, на момент здійснення господарських операцій у Єдиному державному реєстрі були відсутні відомості, які б ставили під сумнів цивільну правоздатність контрагента позивача ПП «Сворог».

Водночас, жодних доказів, які б свідчили про те, що ТОВ «Ремедія-Україна» знало або могло знати про можливі зловживання чи порушення з боку ПП «Сворог», податковим органом до суду надано не було.

При цьому, на думку колегії суддів, відсутність платника податків за місцем реєстрації не може свідчити про нереальність здійснення правочинів, оскільки платник податку, який включив суми сплаченого податку на додану вартість, не може нести відповідальність за дії третіх осіб (контрагентів) щодо дотримання ними порядку звітування та сплати ними своїх зобов'язань перед бюджетом.

Також, колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що основна підстава для висновків податкового органу про відсутність реального виконання умов договору 05.11.2012 №12_2012-СВ-ППТ, а саме: лист ПП «Сворог» від 04.03.2013 №29013, спростовано належними і допустимими доказами, тобто наданими позивачем нотаріально засвідченою заявою директора ПП «Сворог» від 26.04.2013 та іншим листом контрагента щодо прострочення платежів за роботи по договору від 05.11.2012 №12_2012-СВ-ППТ і необхідність їх погашення.

Таким чином, аналізуючи обставини цієї справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності всіх обов'язкових підстав для формування позивачем податкового кредиту та валових витрат за результатами господарських відносин із ПП «Сворог» у 4 кварталі 2012 року та про відсутність у відповідача підстав для донарахування позивачу суми податку на додану вартість та податку на прибуток оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю. Ключкович

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.