Справа № 826/235/15
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2015-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 березня 2015 року № 826/235/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор

Плюс»

до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління

юстиції у м. Києві

третя особа ОСОБА_1

про визнання протиправною постанови ВП № 32867813 від 12 червня 2012 року

та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення про накладення арешту згідно постанови № 32867813 від 12.06.2012 Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1;

- зобов'язати Відділ Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.06.2012 державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва накладено арешт на майно ОСОБА_1 та оголошено заборону його відчуження, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 що є предметом іпотеки за договором іпотеки № 2706/0607/88-201-Z-1, укладеним 13.06.2007 між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк». Вказаною іпотекою забезпечено виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором, що укладений 13.06.2007 між нею та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», яке, в свою чергу, згідно договору факторингу № 15 від 28.11.2012 відступило позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах.

Посилаючись на те, що державним виконавцем накладено арешт на майно, яке передано в іпотеку, за виконавчими документами для задоволення вимог іншого стягувача, а не іпотекодержателя, й такі дії суперечать вимогам статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» і порушують його законні права щодо виконання наявних зобов'язань, які виникли на підставі кредитного договору та були забезпечені іпотекою спірної квартири, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.01.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, в порядку частини другої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено ОСОБА_1, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні 19.02.2015 позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання 19.02.2015 не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлений, будь-яких письмових пояснень чи заперечень суду не надано, через відділ документального обігу контролю та забезпечення розгляду звернень громадян суду 04.03.2015 та 16.03.2015 надано копії матеріалів зведених виконавчих проваджень ВП № 32995093 та ВП № 3286781.

Представник третьої особи у судовому засіданні 19.02.2015 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Зокрема зазначив, що позивач посилається на факт укладення ПАТ «Омега Банк» та позивачем договору факторингу № 15 від 28.12.2012, що не відповідає дійсності, оскільки договір укладений між ПАТ «Сведбанк» та позивачем, із доданих документів не вбачається, що третя особа є стороною договору уступки права вимоги, оскільки в договорі про це не йдеться, а витяг, сформований позивачем, не містить об'єктивної інформації. Вказав, що позивач можливо є іпотекодержателем (за умов належного підтвердження), але не стягувачем у зобов'язаннях по кредитному договору, а відповідно, не має права вимагати погашення заборгованості та реалізовувати право іпотекодержателя в частині набуття права власності на предмет застави та іпотеки, що підтверджено ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.12.2013, якою у задоволенні заяви про заміну сторони у справі та видачу виконавчого листа на правонаступника ТОВ «Факторингова компанія «Вектор» відмовлено. Також, на думку представника третьої особи, позивач приховує реальну дату отримання інформації про наявність арешту майна та умисно не надає суду інформації про походження такої інформації, що ставить під сумнів сам факт існування арешту та порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, у зв'язку з зазначеним просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене та не прибуття відповідача у судове засідання, в судовому засіданні 19.02.2015 суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

13.06.2007 між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник та третя особа у даній справі) укладено кредитний договір № 2706/0607/88-201, відповідно до якого Банком надано Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 90 000,00 доларів США на строк з 13.06.2007 по 13.06.2017 та на умовах, передбачених у цьому Договорі, а Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим Договором.

Також, 13.06.2007 між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець та третя особа у даній справі) укладено іпотечний договір № 2706/0607/88-201-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 2714, відповідно до якого в забезпечення зобов'язань Іпотекодавця, що визначені кредитним договором № 2706/0607/88-201 від 13.06.2007 у сумі 90 000,00 доларів США, остання передає в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Пунктом 10.3 зазначеного договору надано право Іпотекодержателю обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а пунктом 12.3.1 договору визначено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 закону України «Про іпотеку».

З матеріалів справи, зокрема, Статуту Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (нова редакція), затвердженого Річними Загальними зборами акціонерів АТ «Сведбанк» (протокол № 54 від 29.04.2013), вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк».

Згідно договору факторингу № 15 від 28.11.2012 Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (Банк) відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (Фактор) свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначених у Реєстрі Заборгованості Боржників, та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить Банку.

Згідно витягу № .12.2012 до Державного реєстру іпотек внесено зміни на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами, вилучено Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та додано іпотекодержателя - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

12.06.2012 постановою старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Панченко І.І. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП № 32867813 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-5428, виданого 20.02.2012 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 10 976,29 грн., витрат по сплаті судового збору в розмірі 109,76 грн. та витрат на ІТЗ судового розгляду в розмірі 120 грн., накладено арешт на все майно та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належать ОСОБА_1, лише в межах суми стягнення: 11 206,05 грн.

Позивач, вважаючи рішення відповідача, викладене у постанові від 12.06.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП № 32867813 у частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, таким, що не відповідає вимогам статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (далі по тексту - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини третьої зазначеної статті Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною другою статті 25 наведеного Закону передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 12.06.2012 постановою старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Панченко І.І. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП № 32867813 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-5428, виданого 20.02.2012 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 10 976,29 грн., витрат по сплаті судового збору в розмірі 109,76 грн. та витрат на ІТЗ судового розгляду в розмірі 120 грн., накладено арешт на все майно та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належать ОСОБА_1, лише в межах суми стягнення: 11 206,05 грн.

Вказана постанова винесена на підставі заяви представника ПАТ КБ «Приват Банк» від 01.06.2012, у якій представник стягувача і просив державного виконавця накласти арешт та оголосити заборону на відчуження всього майна боржника в межах суми стягнення й накласти арешт шляхом внесення відповідних записів, у тому числі, до Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним рішення про накладення арешту згідно постанови № 32867813 від 12.06.2012 Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, позаяк рішення державним виконавцем прийнято відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд звертає увагу позивача, що станом на час винесення державним виконавцем постанови від 12.06.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП № 32867813, права позивача жодним чином порушені не були, оскільки, як зазначалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» договір факторингу № 15 з Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» уклало 28.11.2012, тобто після винесення державним виконавцем постанови від 12.06.2012.

У частині позовних вимог про зобов'язання Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 54 Закону № 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Частиною восьмою статті 54 Закону № 606-XIV встановлено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV (далі по тексту - Закон № 898-IV).

За положеннями статті 1 Закону № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону № 898-IV, за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону № 898-IV).

За змістом частини шостої статті 3 Закону № 898-IV у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону № 898-IV пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів до 2013 щодо суб'єкта, 13.06.2007 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано об'єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 13.06.2007 (реєстраційний номер обтяження: 5127324).

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.06.2012 зареєстрована у зазначеному вище Реєстрі 12.06.2012.

Відповідно до частини другої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З огляду на встановлені обставини справи та виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині зобов'язання Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, а саме - накладеного постановою від 12.06.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП № 32867813.

Щодо доводів представника третьої особи стосовно того, що позивач є іпотекодержателем (за умов належного підтвердження), але не стягувачем у зобов'язаннях по кредитному договору, а відповідно, не має права вимагати погашення заборгованості та реалізовувати право іпотекодержателя в частині набуття права власності на предмет застави та іпотеки, що підтверджено ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.12.2013, якою у задоволенні заяви про заміну сторони у справі та видачу виконавчого листа на правонаступника ТОВ «Факторингова компанія «Вектор» відмовлено, суд зазначає наступне.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.10.2012, яке набрало законної сили 27.11.2012, у цивільній справі № 2-1706/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 674 164,97 грн., пеню у загальному розмірі 36 153,79 грн., у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.08.2013 у справі 754/13052/13-ц задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про заміну сторони виконавчого провадження, а саме, замінено сторону виконавчого провадження з Публічного товариства «Сведбанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.12.2013 у справі № 22-ц/796/14040/2013, зокрема, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15.08.2013 скасовано та постановлено нову, якою відмовлено Публічному акціонерному товариству «Сведбанк» у задоволенні заяви про заміну сторони у справі та про видачу виконавчого листа на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс».

З мотивувальної частини зазначеної ухвали вбачається, що суд дійшов висновку про безпідставну заміну сторони виконавчого провадження, яке ще не відкрито, та по справі ще не виданий виконавчий лист. Разом з тим, апеляційний суд підтвердив правомірність висновків суду першої інстанції у частині набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» права вимоги заборгованості за договором факторингу № 15 від 28.11.2012.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, і з наданої представником третьої особи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів до 2013 щодо суб'єкта вбачається, що 01.12.2012 за № 5147502 зареєстровано тип обтяження: іпотека на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012; об'єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1; боржник за основним зобов'язанням: ОСОБА_1; розмір основного зобов'язання: 90000 доларів США; іпотекодержатель: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс».

Таким чином, доводи представника третьої особи спростовуються матеріалами справи.

У частині посилань представника третьої особи на пропуск позивачем строків звернення до суду, суд зазначає, що ні представником третьої особи, ні відповідачем не надано суду жодних доказів, які б спростовували посилання позивача на ту обставину, що останній звернувся до суду одразу після того, як йому стало відомо про порушення його прав.

Оскільки позивач не є учасником виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду у межах шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

На стягненні судових витрат представник позивача ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні не наполягав.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити частково.

Зобов'язати Відділ Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва звільнити з-під арешту нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, накладеного постановою від 12.06.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП № 32867813.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.П. Катющенко