Справа № 804/2085/15
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2015 р. Справа № 804/2085/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Неклеса О.М.,
при секретарі судового засідання Колесник І.О.,
представника позивача Іващенка В.В.,
представника відповідача Качмар В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Дослідивши письмові докази по справі та заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_3 зареєстрований Виконавчим комітетом Орджонікідзевської міської ради 03.03.2010 р., знаходиться на податковому обліку в Орджонікідзевському відділенні Нікопольської ОДПІ з 04.03.2010 р. ФОП ОСОБА_3 є платником ПДВ відповідно до свідоцтва № 100285088 від 25.05.2010 р. Основним видом економічної діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт.
Нікопольською ОДПІ на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п. п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, ст. 191 ПК України, наказу від 18.08.2014 р. № 1145 та повідомлення від 18.08.2014 р. № 569/1703, у період з 18.08.2014 р. по 20.08.2014 р. проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 з питання дотримання вимог податкового законодавства в частині визначення правильності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «АСТ-Консалітнг» (код 38397327) за період діяльності з 01.08.2013 р. р. по 31.10.2013 р. р. та подальшої реалізації отриманої продукції в поточному та наступному податкових періодах.
Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, 25.09.2014 р. звернувся зі скаргою до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
Рішенням Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 03.10.2013 р. продовжено термін розгляду первинної скарги позивача до 28.11.2014 р. включно.

За результатами розгляду первинної скарги позивача Головним управлінням Міндоходів у Дніпропетровській області прийнято рішення від 25.11.2014 р. № 692/10/04-36-10-08-09, яким податкове повідомлення-рішення від 11.09.2014 р. № залишено без змін, а скарга ФОП ОСОБА_3 - без задоволення.

Не погоджуючись з отриманим рішенням, ФОП ОСОБА_3 08.12.2014 р. звернувся з повторною скаргою до Державної фіскальної служби України. Рішенням від 19.01.2015 р. № 315/Г/99-9-10-01-03-14 скарга позивача була залишена без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін.

Правомірність прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 11.09.2014 р. № є предметом розгляду в даній адміністративній справі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_3 (покупець) та ТОВ «АСТ-Консалтінг» (постачальник) 05.08.2013 р. р. укладено договір поставки № 08.05.13/141, за умовами п. 1.1 якого, продавець зобов'язується продати, а покупець купити товар згідно накладних, які передбачають назву товару, одиницю виміру, ціну за одиницю, кількість, відпускну суму. Відповідно до п. 2.1. договору, погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або накладних, що являються невід'ємними частинами даного договору. За умовами п. 3.1. цього договору, оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця на підставі рахунку.

На виконання умов договору ТОВ «АСТ-Консалтінг» було поставлено до ФОП ОСОБА_3 товар (в асортименті), а саме:

- у серпні 2013 р. на підставі рахунку № 359 від 12.08.2013 р. р., видаткової накладної № 359 від 12.08.2013 р., податкової накладної № 359 від 12.09.2013 р., рахунку № 255 від 08.08.2013 р., видаткової накладної № 255 від 08.08.2013 р., податкової накладної № 255 від 08.08.2013 р., рахунку № 141 від 05.08.2013 р., видаткової накладної № 141 від 05.08.2013 р., податкової накладної № 141 від 05.08.2013 р.;

- у вересні 2013 р на підставі рахунку №448 від 13.09.2013 р., видаткової накладної № 448 від 13.09.2013 р., податкової накладної № 448 від 13.09.2013 р.; рахунку № 304 від 10.09.2013 р., видаткової накладної № 304 від 10.09.2013 р., податкової накладної № 304 від 10.09.2013 р.; рахунку № 214 від 06.09.2013 р., видаткової накладної № 214 від 06.09.2013 р., податкової накладної № 214 від 06.09.2013 р., рахунку № 82 від 03.09.2013 р. р., видаткової накладної № 82 від 03.09.2013 р., податкової накладної №82 від 03.09.2013 р.;

- за жовтень 2013 р. на підставі рахунку № 366 від 11.10.2013 р., видаткової накладної № 366 від 11.10.2013 р., податкової накладної № 366 від 11.10.2013 р., рахунку № 25 від 01.10.2013 р., видаткової накладної № 25 від 01.10.2013 р., податкової накладної № 25 від 01.10.2013 р., рахунку № 153 від 04.10.2013 р., видаткової накладної № 153 від 04.10.2013 р., податкової накладної № 153 від 04.10.2013 р., рахунку № 206 від 07.10.2013 р., видаткової накладної № 206 від 07.10.2013 р., податкової накладної № 206 від 07.10.2013 р.

ФОП ОСОБА_3 здійснено розрахунки з ТОВ «АСТ-Консалтінг» за придбаний товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 658 від 09.09.2013 р., № 676 від 10.10.2013 р., № 677 від 10.10.2013 р., № 696 від 08.10.2013 р., № 697 від 08.10.2013 р.

Постачання товару до ФОП ОСОБА_3 підтверджується договором, рахунками, накладними, податковими накладними. Використання отриманого товару (автозапчастин) у власній господарській діяльності ФОП ОСОБА_3 підтверджується актами на списання автозапчастин, а саме: від 05.08.2013 р., 08.08.2013 р., 12.08.2013 р., 13.09.2013 р., 06.09.2013 р., 03.09.2013 р., 10.09.2013 р., 01.10.2013 р., 04.10.2013 р., 07.10.2013 р., 11.10.2013 р.

За даним договором товар вивозився покупцем ФОП ОСОБА_3 власним автотранспортом, про що свідчать додані до матеріалів справи копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів.

Розрахунки за вказаним договором здійснені позивачем відповідно до умов договору у безготівковій формі, про що свідчать додані до матеріалів справи копії платіжних доручень.

Відповідно до пп. 14.1.56 п.14.1 ст. 14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно до 14.1.27 п.14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Підпунктом 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Фактичність виконання позивачем договору поставки з ТОВ «АСТ-Консалтінг» та рух активів підтверджується наступними первинними документами: договором, видатковими накладними, податковими накладними, актами на списання автозапчастин, платіжними дорученнями, реєстрами отриманих та виданих податкових накладних, копії яких долучені до матеріалів адміністративної справи. Поряд з цим, в матеріалах справи містяться копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, трудових договорів позивача з працівниками - водіями вантажних автомобілів, слюсарем по ремонту автомобілів.

01.03.2013 р. між ФОП ОСОБА_3 (орендар) та ПрАТ «Автомобіліст» (орендодавець) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1, відповідно до умов якого орендодавець здав, а орендар прийняв в орендне користування приміщення в адміністративній будівлі площею 16 м. кв. за адресою: вул. Уральська, 1, м. Орджонікідзе. Строк оренди за договором оренди нежитлового приміщення встановлено з 01.03.2013 р. по 31.12.2014 р.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку щодо наявності фізичної, технічної можливості ФОП ОСОБА_3 для здійснення господарської діяльності та її доцільності.

Судом також встановлено, що придбані у контрагента матеріальні цінності були використані у власній господарській діяльності ФОП ОСОБА_3, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено безтоварність господарських операцій ФОП ОСОБА_3 з його контрагентом - постачальником ТОВ «АСТ-Консалтінг».

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на акт «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «АСТ Консалтінг», який не спростовує дійсність укладеного ФОП ОСОБА_3 з контрагентом правочину щодо поставки товарів та не може вважатись судом безспірним доказом порушення податкового законодавства з боку позивача. З аналізу норм права вбачається, що податковим законодавством не передбачено право відповідача при складанні акту перевірки одного платника податків приймати за основу акт перевірки іншого платника податків, як підставу для висновку про наявність порушення з боку першого. Дана позиція також відображена в рішенні Вищого адміністративного суду України від 13.12.2012 р. № К/9991/32048/12.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Необхідними умовами для висновку про нікчемність угоди згідно до ст. 207 ГК України та ст. 228 ЦК України є доведення факту наявності завідомо суперечної інтересам держави та суспільства мети укладення угоди сторонами, а також наявність вини у формі умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. Інтерес держави і суспільства у сплаті суб'єктами оподаткування податків випливає з обов'язку кожного сплачувати податки і збори, закріпленому в ст. 67 Конституції України та законах України про оподаткування.

Отже, суб'єктний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними належними засобами доказування.

Відповідачем не було додано жодних документів, які б підтверджували завищення податкового кредиту позивачем.

Щодо висновків акту перевірки вчинення позивачем правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених позивачем при придбанні та продажу товарів (послуг), суд зазначає, що єдиним допустимим засобом доказування нереальності правочину, вчиненого між суб'єктами господарювання може бути лише судове рішення, яким встановлена недійсність такого правочину.

З огляду на встановлені обставини у справі та наведені норми законодавства, угода, яка укладена між ФОП ОСОБА_3 з контрагентом - постачальником ТОВ «АСТ-Консалтінг», оформлена належним чином; спірний правочин не визнаний судом недійсним і його недійсність прямо не встановлена законом, у зв'язку з чим існує презумпція правомірності правочину; правочин з поставки товарів та купівлі - продажу виконаний сторонами.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193. 1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються обов'язкові реквізити визначенні даною статтею. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів, послуг.

Пункт 198.6 ст. 198 ПК України встановлює, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.

Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що до перевірки позивачем не надано будь-яких документів, які підтверджують якість та походження придбаного у контрагента товару, недоведеність того, що такий товар придатний для використання в ремонті відповідних транспортних засобів як на обставини, що свідчать про не спрямованість господарських відносин між позивачем та ТОВ «АСТ-Консалтінг» на настання реальних наслідків.

Суд зазначає, що відсутність зазначених відповідачем документів не може слугувати єдиною підставою для визнання безтоварності господарських операцій за наявності всіх інших обов'язкових та належно оформлених первинних документів. Тотожна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.11.2014 р. № К/800/31989/14.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач формував свої витрати та податковий кредит у перевіряємому періоді на підставі первинних документів та податкових накладних, які відповідають встановленим для них вимогам, своєчасно та в межах проведених господарських операцій. Отже, у суду відсутні підстави вважати, що позивач склав свою податкову звітність з податку на додану вартість без відповідного підтвердження первинними документами.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (далі - Закон № 996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону № 996 бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством; фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Як зазначено в ч. 1 ст. 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідачем не спростовано факт належного оформлення первинних документів, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит по операціях з придбання товарів у ТОВ «АСТ-Консалтінг».

Задовольняючи адміністративний позов, суд виходить із того, що об'єктом оподаткування є певна операція між конкретними суб'єктами господарювання, яка має бути підтверджена необхідними первинними документами.

Підставою для отримання платником податків права на отримання податкових переваг є наявність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій.

Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами, що в свою чергу в певній мірі свідчить про реальність таких операцій.

Отже, операції, що формують податковий кредит для цілей визначення оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Суд доходить висновку, що наявними в матеріалах справи первинними документами спростовуються висновки Нікопольської ОДПІ щодо нереальності господарських відносин та відсутності об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення ФОП ОСОБА_3 операцій по ланцюгу з постачальником ТОВ «АСТ-Консалтінг».

В судовому засіданні представником позивача доведено обґрунтованість віднесення до податкових зобов'язань суми податку на додану вартість 10611, 80 грн., яку не визнала податкова інспекція. Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. ст. 46-49 ПК України, ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагенти позивача в подальшому не дотримувалися у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для нарахування позивачу додаткових платежів у разі якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо віднесення сплачених сум до витрат і має всі необхідні для цього документальні підтвердження.

З проведеного судом аналізу первинних документів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що позивачем правомірно сформований податковий кредит з податку на додану вартість у сумі 10611, 80 грн. за серпень - жовтень 2013 р.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, в той час як докази, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, є законними, допустимими, обґрунтованими, такими, що відповідають дійсним обставинам справи.

Таким чином, суд доходить висновку, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Нікопольської ОДПІ від 11.09.2014 р. № , є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, документально підтверджені позивачем судові витрати - судовий збір сплачений згідно платіжного доручення № 55 від 27.01.2015 р. у розмірі 1827, 00 грн. підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 11.09.2014 р. № , яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на загальну суму 15917, 70 грн., в тому числі за основним платежем - 10611, 80 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 5305, 90 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1827, 00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, визначені ст. 186 КАС України та набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 03.03.2015 р.

Суддя О.М. Неклеса