Справа № 213/1119/14-а (2-а/213/28/14)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"24" лютого 2015 р. справа № 213/1119/14-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

на постанову Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 24.09.2014 р. у справі № 213/1119/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У березні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

1. Визнати позивача непрацюючим пенсіонером;

2. Визнати неправомірною відмову відповідача здійснити підвищення до пенсії як «дитині війни» відповідно до абз.1 ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»;

3. Визнати неправомірною відмову відповідача у перерахунку пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру;

4. Зобов'язати відповідача здійснити позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, перерахунок пенсії відповідно до вимог пенсійного законодавства, а саме:

4.1 здійснити доплату до пенсії як «дитині війни» відповідно до абз.1 ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»;

4.2 здійснити індексацію розміру пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з дня поновлення виплати пенсії - 22.07.2011 року та в подальшому відповідно до абз.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»;

4.3 здійснити перерахунок пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

4.4 здійснити позивачу перерахунок доплати до пенсії за віком за понаднормовий стаж відповідно до ч.3 ст.42, абз.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.10.2011 року та в подальшому відповідно до пенсійного законодавства України.

5. Зобов'язати відповідача сплатити недоотриману суму у зв'язку з перерахунком складових пенсії з дня поновлення виплати пенсії, а саме - з 22.07.2011 року.

Постановою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 24.09.2014 р. позов

задоволено частково, а саме:

1. Визнано позивача непрацюючим пенсіонером згідно поданої ним 15 жовтня 2013 року копії трудової книжки.

2. Визнано протиправною відмову відповідача здійснити позивачу підвищення до пенсії, як «дитині війни» у відповідності до вимог діючого законодавства.

3. Визнано протиправною відмову відповідача провести позивачу перерахунок розміру пенсії, як непрацюючому пенсіонеру з 01 жовтня 2013 року відповідно до пенсійного законодавства.

4. Зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок розміру пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, згідно вимог пенсійного законодавства, а саме:

4.1 Провести доплату до пенсії, як «дитині війни»:

- з дня поновлення виплати пенсії - 22.07.2011 року по 22.07.2011 року (включно), а також з 01.01.2014 року по 31.07.2014 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, щомісячно, згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»;

- з 23.07.2011 року по 31.12.2011 року в розмірі 49 гривень 80 копійок, щомісячно, згідно п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року №745;

- з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року та з 01.08.2014 року до подальших змін в законодавстві в розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, згідно з п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12. 2011 року №1381;

4.2 Провести індексацію розміру пенсії за віком на підставі ч.1 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з дня поновлення виплати пенсії - 22.07.2011 року і в подальшому, у відповідності до вимог ст. 4 абз.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

4.3 Провести перерахунок доплати до пенсії за віком за понаднормативний стаж у відповідності до ч.3 ст.42, та абзацем 2 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як непрацюючому пенсіонеру з урахуванням відповідного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» із змінами і доповненнями, починаючи з 01.10.2013 року та в подальшому, у відповідності до вимог діючого законодавства.

5. Зобов'язано відповідача виплатити позивачу недоотриману суму пенсії у зв'язку з перерахунком складових пенсійної виплати відповідно до задоволеної частини вимог.

В задоволенні решти позовних вимог позивачу відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач та відповідач оскаржили її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні п.4.3 нової редакції позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що позивач відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та постанови КМУ від 11.05.2005 року №341, якою затверджено «Порядок підвищення розміру пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку зі збільшенням середньомісячної заробітної плати штатного працівника», має право на перерахунок пенсії з 01.03.2012 року з підвищенням на коефіцієнт 1,0352, затверджений постановою КМУ №257 від 26.03.2012 року, оскільки його індивідуальний коефіцієнт підвищення пенсії за 2011 рік дорівнює одиниці.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову- про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, зокрема, посилається на те, що оскільки позивач проживає на території Ізраїлю, то у нього відсутні підстави для перерахунку пенсії з урахуванням Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Позивач крім поновленої пенсії отримує допомогу по старості, що, на думку відповідача, є порушенням ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача.

Позивач надіслав апеляційному суду письмові заперечення, в яких просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, розглянути справу без його участі.

Від відповідача також надійшли письмові заперечення, в яких він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу позивача слід задовольнити часткового, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується паспортом для виїзду за кордон (а.с.36-37). З грудня 1999 року постійно мешкає не території Ізраїлю та перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль (а.с.38).

До виїзду в Ізраїль ОСОБА_1 проживав в Україні на території Інгулецького району м.Кривого Рогу.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1, за його заявою від 10.10.1996 року (а.с.103), згідно протоколу від 10.10.1996 року останньому було призначено пенсію за віком на загальних підставах з 09.09.1996 року (а.с.94). Згідно подання заявника ОСОБА_1, яке було надано до управління ПФУ із відомостями про трудовий стаж відповідно до трудової книжки, згідно записів якої слідує, що 24.08.1981 року ОСОБА_1 прийнятий по переводу на завод «Промдізель» начальником технічного відділу, 01.01.1990 року - переведений на вказаному заводі начальником технологічного бюро, 03.06.1991 року переведений там же на посаду головного технолога. Згідно останнього запису від 01.04.1992 року - Інгулецький завод «Промдізель» виробничого об'єднання «Металургтрансремонт» реорганізований в Інгулецький завод «Промдізель» орендного підприємства «Металургтранремонт» (а.с.98-101).

12.11.1999 року ОСОБА_1 звернувся до Інгулецького міськсоцзабеза м.Кривого Рогу із заявами про закриття його пенсійної справи у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль та про виплату, у зв'язку з виїздом, пенсії за 6 місяців з 04.12.1999 року по 04.06.2000 року (а.с.109,113).

Постановою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 10.05.2012 року був задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу поновити з 22.07.2011 року виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком, яку він отримував до виїзду в Ізраїль (а.с.45-49, 118-120).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2012 року у справі №2а/416/90/2012, була скасована постанова Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 10.05.2012 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.116-117).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.04.2013 року вказану постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2012 року - скасовано, постанову Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 10.05.2012 року залишено в силі (а.с.39-41, 132-133).

04.07.2013 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу із заявою про поновлення йому виплати пенсії за віком з 22.11.2011 року, яку він отримував до виїзду з України в грудні 1999 року, на підставі матеріалів його пенсійної справи з перерахунком на день поновлення виплати пенсії відповідно до пенсійного законодавства України згідно постанови Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 10.05.2012 року, яка набрала законної сили 07.05.2013 року (а.с.126. 127-129). При цьому, позивач не надав відповідачу копію трудової книжки із записом про своє звільнення 07.10.1999 року з підприємства.

У зв'язку з поновленням позивачу виплати пенсії за постановою суду, розпорядженням УПФУ в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу від 19.07.2013 року за №2610 ОСОБА_1 було здійснено відповідне нарахування пенсії за матеріалами пенсійної справи. Загальний стаж зарахований по 10.10.1996 року - становить 41 рік 11 місяців 15 днів; коефіцієнт стажу - 0,41917, коефіцієнт страхового стажу урахуванням кратності 1,35 становить - 0,56588; індивідуальний коефіцієнт для обчислення заробітної плати - 1,84519; середньомісячний заробіток для розрахунку пенсії з 01.01.2008 року - 1713,83 грн; основний розмір пенсії становить - 969,82 грн.; доплата за понаднормативний стаж (16 років), становить - 122,24 грн.; загальний розмір пенсії за віком на 22.07.2011 року становить 1092,06 грн. Також вказано, що позивач є працюючим пенсіонером (а.с.121-123).

Згідно розпорядження від 19.07.2013 року ОСОБА_1 здійснено масовий перерахунок пенсії (індивідуальний). Розмір його пенсії з 01.05.2012 року і з 01.03.2013 року склав 1373,04 грн. Індивідуальні показники та коефіцієнти для розрахунку пенсії - не змінились (а.с.124,125).

Із супровідного листа від 07.10.2013 року вбачається, що ОСОБА_1 надіслав до УПФУ в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу копію трудової книжки, завірену нотаріусом та печаткою «Апостіль», що підтверджує те, що ОСОБА_1 є непрацюючою особою, а саме згідно запису від 07.10.1999 року ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Вказані документи надійшли до відповідача 15.10.2013 року (а.с.145-150).

Розпорядженням від 21.10.2013 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з 01.10.2013 року у зв'язку із зміною стажу роботи. Стаж роботи зараховано по 07.10.1999 рік і складає 44 роки 11 міс. 12 днів, з них понаднормовий стаж роботи склав 19 років. За розрахунком пенсії коефіцієнт стажу склав - 0,44917 (539 місяців), коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1,35 становить - 0,60638; основний розмір пенсії становить - 1340,32 грн.; доплата за понаднормативний стаж (19 років), становить - 145,16 грн.; загальний розмір пенсії з 01.10.2013 року становить 1485,48 грн. Також вказано у розпорядженні, що позивач є працюючим пенсіонером (а.с.143-144).

Із копії листа ПАТ «Металургтрансремонт» відокремленого підрозділу Інгулецького заводу по ремонту дизелів «Промдізель» та копії наказу по підприємству від 07.10.1999 року №9 слідує, що ОСОБА_1 було звільнено на підставі його заяви від 07.10.1999 року у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.198,199).

Листом Управління ПФУ в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу від 28.10.2013 року за № 7824/06 було роз'яснено ОСОБА_1 про здійснення поновлення його пенсії за матеріалами пенсійної справи у відповідності до пенсійного законодавства, яке діяло на дату поновлення виплати пенсії, тобто на 22.07.2011 року та згідно надісланої заяви від 07.10.2013 року та копії трудової книжки - було проведено перерахунок пенсії з більшого стажу з 01.10.2013 року (а.с.11-12,50-51,151). Також надано довідку про отриману пенсію з липня 2011 року по жовтень 2013 року включно (а.с.13-14,52). Із вказаного листа і довідки, позивач дізнався, що йому не нараховано підвищення до пенсії, як «дитині війни», та не робились інші перерахунки відповідно до ч.1 ст. 28, ч.2,3 ст.42 та не проведена індексація, тобто в жовтні 2013 року позивач дізнався, що його права порушено.

Листом від 25.11.2013 року ОСОБА_1 було відмовлено в проведенні індексації його пенсії, посилаючись на те, що індексація пенсій особам, що постійно проживають за межами України не проводиться, а також роз'яснено, що виплата підвищення до пенсії «дітям війни» позивачу не здійснюється, оскільки в рішенні суду йшлось лише про поновлення виплати пенсії (а.с. 15,53).

Згідно довідки Інституту Національного страхування відділення в м.Герцлія від 07.04.2014 року, ОСОБА_1 отримує особливу допомогу по старості з 01.09.2001 року, яка включає доплату за жінку ОСОБА_3 та доплату до прожиткового мінімуму для осіб, що не мають доходів. Розмір допомоги за січень, лютий, березень 2014 року щомісяця - 4,284 шекелів (а.с.76,80).

Із довідки від 08.04.2014 року з Управління податків Ізраїля слідує, що справа на ОСОБА_1 у вказаному управлінні не заведена (а.с.76).

Із форми звітності «Індивідуальні відомості про застраховану особу» Інгулецького заводу по ремонту тепловозних дизелів «Промдізель» за звітний період 2000 рік слідує, що ОСОБА_1 працював та отримував дохід за період з лютого 2000 року по вересень 2000 року включно (а.с. 152).

Згідно довідки відділу обліку надходжень платежів слідує, що відомості міністерства доходів і зборів України та відомості з реєстрів Державної реєстраційної служби України про фізичну особу ОСОБА_1 - відсутні (а.с. 153).

Листами від 17.01.2014 року, 31.03.2014 року УПФУ в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу було роз'яснено ОСОБА_1, що для перерахунку пенсії як непрацюючому пенсіонеру йому необхідно подати належним чином завірену довідку про те, що він не знаходиться у трудових відносинах з роботодавцем в державі Ізраїль з моменту виїзду (а.с. 154,155).

Листом від 04.06.2014 року позивачу повторно роз'яснено щодо підстав не нарахування доплати до пенсії як «дитині війни», також відмовлено в проведенні перерахунку пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки індивідуальний коефіцієнт підвищення, який визначено у ОСОБА_1 - 1,25729 є більшим за визначений коефіцієнт підвищення пенсій в 2013 році, що становить - 1,0298 (а.с.156-157).

Розмір пенсії позивача за червень 2014 року склав 1485,48 грн., що підтверджується довідкою від 26.06.2014 року (а.с.159).

Колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заявлених в апеляційній скарзі доводів відповідача щодо того, що проживання позивача на території Ізраїлю є підставою для нездійснення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та підвищення до пенсії як «дитині війни» відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з наступних підстав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенси.

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст. 25 Конституції України).

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування,

Таким чином, ОСОБА_1 проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється зокрема на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 51 вказаного Закону під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. №5-рп/2009 визнано неконституційними пункт 2 частини 1 ст. 49 та друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.3 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, гарантованих Конституцією та державою Україна.

Отже, із визнанням неконституційними положень п.2 ч.1 ст.49 та другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зникли перешкоди для реалізації позивачем своїх прав на пенсійне забезпечення. Позивач, як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, має право користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, з застосуванням всіх доплат, підвищень, індексацій, здійснення перерахунків, які передбачені діючим пенсійним законодавством України для всіх громадян України, незалежно від їх місця проживання, а тому будь-які перешкоди, при наявності умов зазначених в законі для перерахунку, виплати підвищення - відсутні.

З наведеного вбачається, що після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не встановлено підстав для незастосування до пенсіонерів - громадян України, які перебувають за кордоном, норм цього Закону, які регулюють порядок проведення перерахунків, підвищення, індексації пенсії, а також підвищень пенсії «дітям війни» відповідно до Закону України «Про соціальні гарантії дітям війни», оскільки будь-яких обмежень діючим законодавством не встановлено.

На думку відповідача, позивачем порушено положення ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з тим, що він отримує допомогу по старості в Ізраїлі і тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не приймає зазначені доводи відповідача, оскільки жодних обмежень у перерахунку пенсії, пов'язаних з отримання допомоги по старості в іншій країні, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні п. 4.3 вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та задовольнити позов в цій частині.

Проте, в мотивувальній частині апеляційної скарги позивач погоджується з висновком суду першої інстанції, що він не має права на перерахунок пенсії відповідно до ч.2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.03.2013 року.

На думку позивача, він має право на перерахунок пенсії з 01.03.2012 року відповідно до ч.2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постанови КМУ від 11.05.2005 року №341, якою затверджено «Порядок підвищення розміру пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку зі збільшенням середньомісячної заробітної плати штатного працівника», з підвищенням її на коефіцієнт 1,0352, затверджений постановою КМУ №257 від 26.03.2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону України N 3668-VI від 08.07.2011 р., крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, у разі якщо величина середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні за даними спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі статистики за минулий рік зросла, з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам темпів зростання середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні порівняно з попереднім роком, крім випадків, коли підвищення пенсійних виплат за минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році був менший, ніж зазначений у цій частині, то збільшення пенсій здійснюється з урахуванням попереднього підвищення.

Розмір та порядок такого підвищення пенсії визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.

«Порядок підвищення розміру пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника» було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2005 р. № 341 «Про заходи щодо реалізації частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №341).

Пунктом 2 Порядку №341 встановлено, що підвищення розміру пенсій частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не проводиться, якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат особі у році, що передує року підвищення пенсії (далі - коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році), перевищує встановлений Кабінетом Міністрів України на відповідний рік коефіцієнт, що застосовується для підвищення розміру пенсій (далі - коефіцієнт, що застосовується для підвищення розміру пенсій у відповідному році).

Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році менший ніж коефіцієнт, що застосовується для підвищення розміру пенсій у відповідному році, пенсії підвищуються на коефіцієнт, визначений згідно з пунктом 4 цього Порядку.

Коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році (КП(п) обчислюється для кожного пенсіонера за такою формулою: КП(п) = ПВ(2) : ПВ(1). Для обчислення ПВ(1) застосовуються розміри пенсій, які склалися на 31 грудня року, що передує попередньому року підвищення пенсії, або на день призначення пенсії у разі, коли її призначено після 1 січня року, що передує року підвищення пенсії, або на день поновлення пенсії у разі, коли її поновлено після 1 січня року, що передує року підвищення пенсії. Для обчислення ПВ(2) застосовується розмір пенсій, який склався на 31 грудня року, що передує року підвищення пенсії (п.3 Порядку №№341).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України N 257 від 26.03.2012 року «Про підвищення розмірів пенсій у зв'язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника» встановлено, що у 2012 році для підвищення розміру пенсій з 1 березня згідно з частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовується коефіцієнт 1,0352. Підвищенню підлягають пенсії, обчислені згідно із зазначеним Законом та Законами України «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за зверненнями, які надійшли до 31 грудня року, що передує року, в якому проводиться підвищення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, коефіцієнт підвищення пенсійних виплат позивача за 2011 рік є меншим за коефіцієнт 1,0352, встановлений пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України N 257 від 26.03.2012 року «Про підвищення розмірів пенсій у зв'язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника». Відповідач перерахунок пенсії позивачу відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням зазначеного коефіцієнту, з 01.03.2012 року не здійснив.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами позивача про задоволення позовних вимог в частині перерахунку пенсії позивача з 01.03.2012 року відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням коефіцієнту 1,0352, встановленого пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України N 257 від 26.03.2012 року «Про підвищення розмірів пенсій у зв'язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника».

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги відповідача слід відмовити, апеляційну скаргу позивача - задовольнити частково, постанову суду від 24.09.2014 р. скасувати в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком позивачу відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.03.2012 року з урахуванням коефіцієнту 1,0352, встановленого пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України N257 від 26.03.2012 року «Про підвищення розмірів пенсій у зв'язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника» та задовольнити позов в цій частині. В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 КАС України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 24.09.2014 р. у справі №213/1119/14-а скасувати в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.03.2012 року з урахуванням коефіцієнту 1,0352, встановленого пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України N 257 від 26.03.2012 року «Про підвищення розмірів пенсій у зв'язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника», та задовольнити позов в цій частині.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун