Справа № 704/1435/12
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2015 р. м. Київ К/800/65121/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Воловецької районної ради Закарпатської області про стягнення коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Воловецького районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року,

встановив:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 пред'явив позов до Воловецької районної ради Закарпатської області про стягнення матеріальної і моральної шкоди, індексації та компенсації з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних з простроченої суми заробітної плати.

Позов обґрунтував тим, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 січня 2011 року, яка набрала законної сили, на його користь з Воловецької районної ради стягнуто середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 жовтня 2009 року по 16 жовтня 2010 року, виходячи з середнього заробітку за один місяць в розмірі 8 408,42 грн. Однак відповідач рішення суду не виконує, у зв'язку з чим на вказану суму має бути нарахована індексація і компенсація за втрату частини доходу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, що за період з 1 листопада 2009 року по грудень 2011 року включно становить 70 643,10 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює у 17 700 грн.

Постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове - про задоволення позову. Скаргу обґрунтовує доводами, аналогічними викладеним у позовній заяві.

В запереченні на касаційну скаргу Воловецька районна рада просить залишити без змін ухвалені судові рішення, вказуючи на їх законність і обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 січня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року, стягнуто на користь ОСОБА_4 з Воловецької районної ради середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 жовтня 2009 року по 16 жовтня 2010 року, виходячи з середнього заробітку за один місяць в розмірі 8 408,42 грн.

В постанові суду першої інстанції зазначено, що рішення суду про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу виконане в повному обсязі. Апеляційний суд зазначив про виконання вказаного судового рішення 21 березня 2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу є разовою виплатою, тому не підлягає індексації та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків його виплати. На вказану суму не нараховуються також інфляційні збитки і три проценти річних, оскільки стаття 625 Цивільного кодексу України, що встановлює таку відповідальність за порушення цивільно-правового зобов'язання, не поширюється на спірні трудові правовідносини.

З висновками судів колегія суддів погоджується частково.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем з приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: Кодексом законів про працю України; Законами України: "Про оплату праці", "Про індексацію грошових доходів населення", "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. № 1427.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Відповідно до частини другої вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачає насамперед наявність договірних правовідносин.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку про те, що положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки вони врегульовані нормами трудового права.

Про необхідність такого застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України зазначено в постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 р. (справа № 6-43цс14).

Індексація заробітної плати провадиться згідно зі статтею 33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону "Про індексацію грошових доходів населення" і Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 101 відсоток (величину порога індексації).

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати передбачена статтею 34 Закону України "Про оплату праці" і провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати громадянам доходів (пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати та інших), якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток (стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", пункт 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. № 1427).

Верховний Суд України в постанові Пленуму від 24.12.1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" та згаданій постанові від 21.05.2014 р. у справі № 6-43цс14 висловив правову позицію, згідно з якою за наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації і компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Суди попередніх інстанцій не врахували зазначені положення матеріального закону і, встановивши, що присуджена за рішенням суду сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу виплачена позивачу із затримкою, дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача індексації і компенсації втрати частини заробітку.

З огляду на викладене та виходячи з положень статті 227 КАС України, рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення індексації і компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову Воловецького районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Воловецької районної ради Закарпатської області сум індексації і компенсації за період затримки виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.