Справа № 464/3759/14-а, 2а-464/97/14
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Справа № 6559/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.

судді Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м.Львова від 16.06.2014р. по справі № 2а-464/3759/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

15.04.2014 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова, в якому просив зобов'язати відповідача провести йому перерахунок пенсії, починаючи з 15.06.2001 року по 20.01.2003 року та стягнути заборгованість недоплаченої щомісячної державної пенсії за останнім перерахунком. Позов обґрунтовує тим, що у 1988 році переїхав в Росію працювати та оселився у м.Владивосток, згодом отримав громадянство Росії. В Україну повернувся у 2007 році та з 01.11.2008 року отримує пенсію в Україні. Пенсія йому була нарахована управлінням Пенсійного фонду в Галицькому районі згідно архівної справи за період роботи в Росії починаючи з 01.11.1988 року по 1993 рік. З 15.06.2001 року працював матросом обробником на РТМ «Феникс» в ТОВ «Большерецкое» у Владивостоку та розмір його заробітної плати становив 12391 доларів США. Підвищена заробітна плата була зарахована згідно рішення судового участка №5 Камчатського краю та пояснюється шкідливими і небезпечними умовами праці.

20.09.2012 року йому було проведено перерахунок пенсії управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі і при обчисленні пенсії період важких робіт з 15.06.2001 року по 20.01.2003 року був зарахований лише для визначення загального стажу роботи, а розмір заробітної плати за вказаний період не був врахований, що призвело до заниження пенсії. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням перерахування пенсії, а саме - включити період з 15.06.2001 року по 20.01.2003 року, однак отримував відмову у зв'язку із відсутністю довідки про заробітну плату встановленої форми. Проте отримати таку довідку не виявилось можливим. На звернення до пенсійного фонду Російської Федерації по Приморському краю отримав відповідь про те, що ТОВ «Большерецьке» було зареєстроване на території Камчатського краю з 29.08.2000 року по 08.11.2006 року і було знято з обліку у зв'язку з банкрутством, жодних відомостей про місцезнаходження документів щодо особистого складу вказаного підприємства немає. Вважає, що розмір його заробітної плати в період важких робіт підтверджується рішенням мирового судді судової ділянки №28 по Камчатській області в Російській Федерації, яке набрало законної сили.

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 16.06.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із викладеними у вищевказаній постанові суду першої інстанції висновками, позивач подав апеляційну скаргу і просить скасувати постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм діючого законодавства, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 01.10.2008 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова та отримує пенсію за віком. З 13.01.2003 року по 30.09.2008 року останній отримував пенсію за віком у Російській Федерації, та у зв'язку із зміною місця проживання, пенсійна справа була скерована до управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова. З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що такий в період з 15.06.2001 року по 21.06.2002 р. та з 25.06.2002 року по 20.01.2003 року працював матросом у ВАТ «Большерецьке» на території Російської Федерації. Зазначені періоди роботи на вказаному підприємстві зараховано відповідачем до страхового стажу позивача. За період роботи, щодо якого виник спір, позивачем не було надано довідки відповідного зразка, у зв'язку з чим був направлений відповідний запит в управління Пенсійного фонду РФ в Усть-Большерецькому районі Камчатського Краю та отримано відповідь про те, що ВАТ "Большерецьке", де позивач ОСОБА_1 працював з 15.06.2001 р. по 21.06.2002 р. та з 25. 06.2002 р. по 20.01.2003 р., з 14.11.2006 р. знято з реєстраційного обліку в органах Пенсійного фонду РФ. В архівний відділ адміністрації Усть-Большерецького муніципального району документи про особовий склад ВАТ "Большерецьке" не подавало. Інформація про місцезнаходження архівних документів ВАТ "Большерецьке" відсутня.

Відповідно до положень ч.1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера, та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 01 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року незалежно від перерв. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Згідно ч.1 ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Разом з тим, згідно п. 7 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11246, передбачено, що особи, яким пенсія призначається відповідно до міждержавних Договорів (Угод) в галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу (постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637) та довідку про заробітну плату для обчислення пенсії (додаток 1 до цього Порядку).

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов'язання за якою взяли на себе дев'ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація. Статтями 5 та 6 цієї Угоди визначено, що Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди. Призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії. Згідно ст.1 цієї Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

На думку колегії суддів, рішення мирового судді судового участка №5 Камчатської області від 28 грудня 2005 року про стягнення з відповідача ООО «Большерецкое» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 348 446 руб. 16 коп. не може бути підставою для перерахунку пенсії, оскільки для такого необхідно надати довідку з відповідним змістом, як передбачено Порядком підтвердження наявного трудового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637. Вищевказане судове рішення достатніх даних для призначення пенсії не містить, справа мировим суддею розглянута виключно на підставі поданих позивачем розрахунків, що не дозволяє органам Пенсійного фонду України здійснити обґрунтовані розрахунки та призначити пенсію з врахуванням такого судового рішення без інших, передбачених законодавством, відомостей та документів.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що підстав для перерахунку пенсії позивачеві, а саме зарахування заробітної плати за період роботи у ВАТ «Большерецьке» з 15.06.2001 р. по 20.01.2003 р. немає, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м.Львова від 16.06.2014р. по справі № 2а-464/3759/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після отримання її копій особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Запотічний І.І.

Ліщинський А.М.