Справа № 822/14/15
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2015-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/14/15

Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

12 березня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Майданюк Я.Л.,

позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької ОДА, в якому просить визнати протиправною відмову відповідача у переоформленні автомобіля ВАЗ 21099 1997 року випуску, кузов НОМЕР_1 на його ім'я, зобов'язати відповідача зняти з балансового рахунку автомобіль ВАЗ 21099, 1997 року випуску, кузов НОМЕР_1 та зобов'язати Департамент соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації надати дозвіл на переоформлення автомобіля ВАЗ 21099 1997року випуску, кузов НОМЕР_1 у його власність.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.01.2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов.

Заслухавши суддю-доповідача та думку учасника процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи наступне.

В березні 2004 року відповідно до Закону України "Про гуманітарну допомогу" від 22 жовтня 1999 року ОСОБА_2 отримав автомобіль ВАЗ 21099, 1997 року випуску, кузов НОМЕР_1 від Головного управління праці та соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації.

28.07.2004 року вказаний автомобіль було передано позивачу із забороною на відчуження та передачу іншим особам.

Після спливу 10-річного строку користування автомобілем в жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації щодо переоформлення у власність автомобіля марки ВАЗ 21099.

30.10.2014 року Департамент соціального захисту населення відмовив у задоволенні заяви позивача мотивуючи це тим, що відсутні підстави для переоформлення автомобіля на його ім'я, обумовлені пунктом 6 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999 (далі - Порядок).

Позивач, вважаючи протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Хмельницької ОДА оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що органом соціального захисту вжиті передбачені законом заходи з метою забезпечення позивача транспортним засобом, а його передача у власність без установлених на те підстав фактично порушує права інших інвалідів, які потребують автомобіль та перебувають у черзі на його одержання.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не вірно застосовані норми законодавства, зокрема, абзац 8 пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999, відповідно до якого, якщо інвалід, дитина-інвалід користувався автомобілем більше ніж 10 років, за бажанням членів його сім'ї автомобіль може бути переданий їм у власність безоплатно.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що заявлений адміністративний позов задоволенню не підлягає з огляду на таке.

В розмінні статті 1 Закону України "Про гуманітарну допомогу" від 22.10.1999 року, гуманітарна допомога - цільова адресна безоплатна допомога в грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв'язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров'я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб. Гуманітарна допомога є різновидом благодійництва і має спрямовуватися відповідно до обставин, об'єктивних потреб, згоди її утримувачів та за умови дотримання вимог статті 3 Закону України "Про благодійну діяльність та благодійні організації".

Так, у абзаці 1 пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999, зазначено, що за бажанням інвалідів головні управління соціального захисту можуть забезпечувати їх автомобілями, ввезеними в Україну і визнаними в установленому порядку гуманітарною допомогою, без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Автомобілями, отриманими головними управліннями як гуманітарна допомога, інваліди (за їх бажанням або за бажанням законних представників недієздатних інвалідів), діти-інваліди (за бажанням їх законних представників), які перебувають на обліку в головних управліннях соціального захисту та управліннях виконавчої дирекції, забезпечуються безоплатно в порядку черговості.

Так, відповідно до Списку №457 по видачі легкових автомобілів інвалідам області від 10.03.2004 року автомобіль ВАЗ 21099, 1997 року випуску, кузов НОМЕР_1 (гуманітарний вантаж) безкоштовно передано ОСОБА_2.

Згідно абзаців 7-9 пункту 41 зазначеного Порядку від 19.07.2006 року N999, після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Контроль за дотриманням зазначеного строку здійснюється головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції.

Автомобіль, яким інвалід користувався менше ніж 10 років, після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сім'ї безоплатно, якщо в ній є інвалід, у випадках, зазначених в абзацах третьому - шостому пункту 16 цього Порядку.

Якщо інвалід, дитина-інвалід користувався автомобілем більше ніж 10 років, за бажанням членів його сім'ї автомобіль може бути переданий їм у власність безоплатно.

Згідно з абзацом 1 пункту 16 Порядку після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда.

Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що підставою набуття у безоплатну власність автомобіля, яким інвалід, дитина-інвалід користувався більше ніж 10 років, і яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, є смерть такої особи.

Крім того, за абзацом 8 пункту 41 Порядку, на який посилається позивач, право на отримання у безоплатну власність автомобіля, яким користувався інвалід, дитина-інвалід, набуває тільки член його сім'ї .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи позивачу в наданні дозволу на переоформлення вказаного вище автомобіля Департамент вимог Порядку забезпечення інвалідів автомобілями не порушив, а тому заявлений адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 березня 2015 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В.

Мельник-Томенко Ж. М.