Справа № 813/7627/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Справа № 876/2459/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ,,Манго Юг" до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

10 жовтня 2010 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Манго Юг" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області за №0408 від 27.08.2013 року про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн. за порушення законодавства про рекламу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення №0408 від 27.08.2013 року відповідач неправильно визначив суб'єкт відповідальності за порушення законодавства про рекламу, оскільки рекламна конструкція по вул. Володимира Великого - навпроти вул. Боткіна використовувалась для ТзОВ ,,Мостнафта", а не ТзОВ ,,Манго Юг". Між вказаними товариствами був укладений договір суборенди, згідно з яким у ТзОВ ,,Манго Юг" відсутнє право розпоряджатися окремими об'єктами АЗС. Постановою від 21 січня 2014 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Інспекція з питань захисту прав споживачів у Львівській області подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що саме ТзОВ ,,Манго Юг" є розповсюджувачем реклами. Адміністративно-господарська санкція до позивача застосована не за виробництво металевої конструкції, а за інформацію, яка на ній була розміщена та рекламувала діяльність товариства позивача.

З огляду на викладене відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що Департамент економічної політики Львівської міської ради виніс вимоги №23/Р-7-1023, №23/Р-7-1025, №23/Р-7-1016 від 26.03.2013 року про усунення самовільного розміщення реклами ТзОВ ,,Манго Юг" та надав термін на усунення вказаного правопорушення до 31.03.2013 року. Також, відповідно до п.9.4 Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові Департамент збов'язав позивача письмово інформувати про виконання вимоги КП ,,Адміністративно-технічне управління".

Із-за невиконання вищевказаних вимог Департамент економічної політики Львівської міської ради направив на ім'я начальника Держспоживінспекції у Львівській області подання № 23/Р-7-1338, №23/Р-7-1342, №23/Р-7-1341 від 16.04.2013 року про порушення ТзОВ ,,Манго Юг" Закону України ,,Про рекламу".

Листом від 01.08.2013 року за №3528 Інспекція з питань захисту прав споживачів у Львівській області запропонувала ТзОВ ,,Манго Юг" в строк до 13.08.2013 року надати інформацію про вартість розміщеної реклами, розповсюдженої з порушенням вимог рекламного законодавства та пояснення по факту розміщення рекламних конструкцій з порушенням вимог Закону України ,,Про рекламу".

За наслідками розгляду подання №23/Р-7-1341 від 16.04.2013 року, №23/Р-7-1338 від 16.04.2013, №23/Р-7-1342 від 16.04.2013 на засіданні по справі про порушення законодавства Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Львівській області складено протоколи №0510 від 31.07.2013 року, №0511 від 31.07.2013 року та №0409 від 27.08.2013 року про порушення ТзОВ ,,Манго Юг" законодавства про рекламу, а саме пункту 1 статті 16 Закону України ,,Про рекламу".

Під час розгляду питання по справах про порушення законодавства про рекламу Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Львівській області на підставі вищевказаних протоколів прийнято рішення №0408 від 27.08.2013 р., згідно якого за самовільне розміщення зовнішньої реклами у населеному пункті без погодження з органами місцевого самоврядування, що є порушенням вимог пункту 1 частини 1 статті 16 Закону України ,,Про рекламу", а також в порушення вимог п.6 ст.27 Закону України ,,Про рекламу" не надано інформацію щодо вартості розповсюдження реклами, на ТзОВ ,,Манго Юг" накладено штраф у розмірі 1 700,00 грн. та зобов'язано сплатити штраф у зазначеному розмірі в бюджет м. Львова.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рекламою є інформація про конкретну особу або про конкретний товар. Табло, на якому міститься інформація про види палива та ціну на них, який був розміщений біля АЗС, не є рекламою, бо не містить жодних її ознак, а є звичайною інформацією про товар, що в свою чергу не є порушенням Закону України ,,Про рекламу", а є виконанням норм Закону України ,,Про захист прав споживачів".

Крім того, суд першої інстанції вважає, що відповідачем не наведено жодного належного та допустимого доказу того, що інформаційне табло виготовлялося чи розповсюджувалося саме позивачем, і взагалі наявність будь-якого правового зв'язку позивача з цим засобом.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України ,,Про рекламу" контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, зокрема, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів є Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів (Держспоживінспекція України).

Повноваження Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів визначені Положенням про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 року №465/2011.

Реалізацію повноважень Держспоживінспекції України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюють інспекції з питань захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відповідно до Положення про інспекції з питань захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 09.11.2011 року №206, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.11.2011 року за №1337/20075.

Підставами для вжиття органами у справах захисту прав споживачів заходів контролю за додержанням законодавства України про рекламу є наявність конкретних даних, які свідчать про факти порушення такого законодавства. Неприпустимим є залишення без реагування наявних ознак правопорушень в галузі реклами.

Перевірка відповідності підстав розміщення реклами вимогам чинного законодавства здійснюється в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 693 від 26.05.2004 року, Законом України ,,Про рекламу" та Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року №2067, тобто спеціальними нормативно-правовими актами.

У відповідності до п.п. 9-11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.04р. № 693, підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення або Держспоживінспекції та її територіальних органів. Протокол розглядається у місячний строк. За наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Згідно п.п. 16, 18 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що відповідач повністю дотримався зазначеної процедури розгляду факту порушення законодавства про рекламу.

Відповідно до абзацу одинадцятого статті 1 Закону України ,,Про рекламу" реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно з ч.7 ст.8 Закону України ,,Про рекламу" розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

За змістом ч.1 ст. 9 Закону України ,,Про рекламу" реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.

Згідно ст. 16 Закону України ,,Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону України ,,Про рекламу" спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за поданням органів державної влади, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладають штрафи на розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини 2 цієї статті (порушення встановленого законодавством порядку розміщення та розповсюдження реклами),- у розмірі п'ятикратної вартості розповсюдження реклами.

Положеннями ч.6 ст.27 Закону України ,,Про рекламу" встановлено, що за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами спеціально уповноваженому центральному органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальним органам, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі викладеного апеляційний суд визнає правомірними дії та рішення відповідача щодо застосування до позивача штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 1700,00 грн., оскільки позивач розмістив рекламну інформацію без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування та не подав інформації щодо вартості розповсюдженої реклами.

Розміщення на металевих конструкціях, які знаходяться за межами місця реалізації нафтопродуктів, інформації про марку та вартість пального є елементом зовнішньої реклами, оскільки підпадає під визначення абзацу одинадцятого статті 1 Закону України ,,Про рекламу".

Доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що елементи металевих конструкцій не належать товариству, а тому він не несе відповідальності за наявну на них інформацію, апеляційний суд визнає безпідставними. Відповідач довів, що розміщена на вказаних конструкціях інформація стосувалась безпосередньої діяльності позивача з реалізації нафтопродуктів, що підтверджується наявними в матеріалах справи світлинами.

Таким чином, саме позивач несе відповідальність за розміщену рекламну продукцію щодо марок та вартості реалізованих на орендованій ним АЗС нафтопродуктів.

Суд першої інстанції належної оцінки наведеним фактам не дав, а тому дійшов помилкового висновку щодо протиправності оскарженого рішення відповідача.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.3 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо відсутності в діях позивача порушення законодавства про рекламу не відповідають обставинам справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.195, 197, п. 3 ч. 1 ст.198, п.3 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області задовольнити, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі №813/7627/13-а - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні товариства з обмеженою відповідальністю ,,Манго Юг" до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Н.В. Ільчишин