Справа № 872/16984/13
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2015 рокусправа № 200/5754/13-а(2а/200/268/13)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровськпромбуд» на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2013 року по справі № 200/5754/13-а (2а/200/268/13) за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Дніпропетровської міської ради, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровськпромбуд», Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Відкрите акціонерне товариство «Нижньодніпровський трубопрокатний завод». Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі у справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, звернулися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, ВАТ «Нижньодніпровський трубопрокатний завод», ТОВ «Дніпровськпромбуд», Регіональне відділення фонду державного майна по Дніпропетровській області, згідно якого просили визнати протиправним та скасувати п. 4 рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1122 від 09.08.1996 в частині визнання ВАТ «Дніпровськпромбуд» співвласником квартир №№ 37, 66, 67, 70, 71 по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивачами зазначено про порушення відповідачем їх прав на приватизацію вищезазначених квартир, які вони, як працівники ВАТ «Дніпровськпромбуд» отримали для вселення та подальшого проживання згідно ордерів, виданих на підставі рішення виконкому АНД районної ради м. Дніпропетровська у серпні 1996 року, де проживають по теперішній час. Позивачі зазначили про порушення виконавчим комітетом міської ради Конституції України та Закону України «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», який всупереч інтересам громадян незаконно визнав власником спірних квартир державного житлового фонду ВАТ «Дніпротрансбуд» та передав зазначені квартири, побудовані за рахунок державних коштів, у власність приватного акціонерного товариства.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2013 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано пункт четвертий оскаржуваного рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради в частині визнання ВАТ «Дніпровськпромбуд» співвласником спірних квартир.

В мотивування постанови зазначено щодо порушення виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради приписів Житлового кодексу Української РСР, Законів України «Про приватизацію майна державних підприємств», «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», а також щодо законодавчо визначеного обов'язку ТОВ «Дніпровськпромбуд» передати у комунальну власність територіальної громади, а Дніпропетровській міській раді, відповідно, прийняти спірні квартири по АДРЕСА_1.

На постанову суду третьою особою ТОВ «Дніпровськпромбуд» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апелянт просить скасувати постанову та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги третьою особою зазначено, що на момент винесення оскаржуваного рішення у позивачів були відсутні права на спірні квартири, а тому оскаржуване рішення не порушує будь-яким чином їх права чи інтереси. Крім того, суд не врахував, що спірні квартири були отримані ВАТ ТБ «Дніпротрансбуд» в результаті власної господарської діяльності за договором підряду на будівництво будинку по АДРЕСА_1, а отже ці квартири не відносяться до державного житлового фонду. Щодо порушення процесуального закону, апелянтом зазначено, що суд не врахував приписи ст.ст. 99,100 КАС України, та відмовивши у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, суд, при вирішенні спору, не вирішив питання про поновлення строку звернення до суду. Крім того, в порушення ч. 4 ст. 122 КАС України, за відсутності заяв про розгляд справи в порядку письмового провадження від усіх осіб, які беруть участь у справі, суд розглянув справу в письмовому провадженні, що також свідчить про незаконність судового рішення.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Позивачі та їх представник заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили відмовити у її задоволенні, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Присутній в судовому засіданні представник третьої особи - Регіонального відділення фонду державного майна по Дніпропетровській області, щодо доводів апеляційної скарги не заперечував.

Інші учасники процесу, належно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, отже відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України справа розглянута без їх участі.

В судовому засіданні, з урахуванням заяви ТОВ «Дніпровськпромбуд», а також отриманих судом доказів правонаступництва згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, керуючись ст. 55 КАС України, колегією суддів допущено заміну третьої особи ВАТ «Нижньодніпровський трубопрокатний завод» його правонаступником - ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод».

З урахуванням наданих в судовому засіданні пояснень, перевірених підстав для апеляційного перегляду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанову суду першої інстанції слід скасувати та закрити провадження у даній справі, оскільки вирішення даного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції зазначив про порушення прав позивачів, зокрема щодо реалізації права на приватизацію спірних квартир.

При цьому, суд вказує на порушення з боку виконкому Дніпропетровської міської ради приписі Житлового кодексу Української РСР, Законів України «Про приватизацію майна державних підприємств» та «Про приватизацію державного житлового фонду».

Слід також зазначити, що скасовуючи оспорюване рішення, яким затверджено акт державної комісії з прийняття в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1, в частині визнання ВАТ «Дніпровськпромбуд» співвласником квартир, суд першої інстанції фактично заперечив встановлене даним рішенням право апелянта як співвласника зазначених квартир згідно з договором про участь на паях у будівництві, вказавши на те, що дане підприємство має передати вказані квартири до комунальної власності територіальної громади міста. При цьому, скасовуючи пункт четвертий рішення виконкому Дніпропетровської міської ради, суд не залучив виконком міської ради до участі у справі в якості відповідача та вирішив даний спір без участі особи, рішення якої оскаржується у даній справі.

З урахуванням приписів ст.ст. 2, 3 КАС України, даний спір не має ознак публічно-правового, оскільки оскаржуване рішення в частині, з яким не погоджуються позивачі, є актом індивідуальної дії, яким апелянта визнано співвласником відповідних квартир, тобто виконкомом міської ради у даному випадку не здійснювалися владні управлінські функції, які б створювали несприятливі наслідки для прав та інтересів позивачів. Крім того, суд не врахував, що на час розгляду даної справи в суді першої інстанції третя особа - ВАТ «Дніпровськпромбуд» з 2010 року є власником спірних квартир згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно (т. 1 ар.с. 40-49). Тому оскаржуване рішення виконкому міської ради, як ненормативний правовий акт, на час вирішення даної справи вичерпало свою дію фактом його виконання, зокрема, шляхом державної реєстрації визнаного права власності, а отже, даний спір є спором про право.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України є обов'язковими при вирішенні справ.

Правова позиція Верховного Суду України, що викладена у постанові від 02.12.2014 у справі за позовом фізичної особи до виконавчого комітету Хмельницької міської ради про зобов'язання забезпечити житлом, спрямовує суди при вирішенні подібних справ враховувати приписи ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлює правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

В даному випадку, враховуючи наявність правовстановлюючих документів на спірні квартири та зазначаючи щодо наявності спору про право, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, колегія суддів дійшла висновку про належність даного спору до повноважень цивільного суду, незважаючи на те, що за формальними ознаками предметом даного спору є оскарження рішення суб'єкта владних повноважень.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Отже, з урахуванням наведеного, у відповідності до п. 1 ч.1 ст. 157 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у даній справі закрити, оскільки цей спір має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 157, 160, 203, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровськпромбуд» на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2013 року по справі № 200/5754/13-а (2а/200/268/13) - задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2013 року по справі № 200/5754/13-а (2а/200/268/13) - скасувати.

Провадження у справі № 200/5754/13-а (2а/200/268/13) - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай