Справа № 808/207/15
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року 15 год. 50 хв. Справа № 808/207/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Р.В. Сацького,

при секретарі судового засідання А.С. Ярошенко,

за участю представників сторін:

від позивача: Козик А.І.

від відповідача: Радова С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦІТІУС С»

до: Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦІТІУС С» до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якій позивач просить суд:

- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 24.10.2014 по податку на додану вартість на загальну суму 29009 грн.;

- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 24.10.2014 по податку на додану вартість на загальну суму 353022, 50 грн.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просить задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, у судовому засіданні просив у задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що TOB «ЦІТІУС С» вважає, що прийняті рішення Мелітопольською ОДПІ є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки фактично вся «перевірка» обґрунтовується висновками інших податкових органів, а саме отриманими актами відносно контрагентів скаржника. Є безпідставним посилання Мелітопольської ОДПІ на Акт ДПІ у Калінінському районі м. Донецька «Про результати проведення зустрічної звірки», ДПІ у Київському районі м. Донецька «Про неможливість проведення зустрічної звірки», ДПІ у Солом'янському районі м. Києва «Про неможливість проведення зустрічної звірки» по підприємствах: TOB «TOB Сістем Сервіс», TOB «Компанія «Укрпромторг», TOB «Транслем».

Перевіряючими встановлено ряд порушень: відсутність за місцем знаходження, а також свідчення про відсутність фактичних дій спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань та відсутність наміру створення правових наслідків, є підставою для застосування до таких юридичних осіб відповідних форм та засобів правового реагування, проте зазначене не може бути підставою для застосування санкцій до TOB «ЦІТІУС С», а також не може ставити під сумнів реальність настання правових наслідків за укладеними правочинами. ТОВ «ЦІТІУС С» не несе і не може нести відповідальності за фінансово-господарську діяльність своїх контрагентів, а тому до нього не можуть бути застосовані санкції за порушення останніми податкового чи іншого законодавства України.

Позивач просить позов задовольнити, а спірні повідомлення-рішення скасувати.

Відповідач в поданих до суду письмових запереченнях проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, що Мелітопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Запорізькій області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з товариства з обмеженою відповідальністю «ЦІТІУС С» з питань правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за період січень-лютий 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 03.10.2014 № 1019/08-22-21-01/37488769 (далі - акт перевірки). Перевіркою встановлено порушення п.198.3, п.198.2, п.198.6, статті 198 Податкового кодексу України, а саме:

- занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 282418 грн., в тому числі: за січень 2014 року на суму 213310 грн. та за лютий 2014 року на суму 69108 грн.;

- завищено суму від'ємного значення між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту податку на додану вартість у сумі 29009,00 грн., в тому числі: за лютий 2014 року у сумі 29009,00 грн.

Вказані порушення виникли у зв'язку із наступним.

З метою проведення зустрічної звірки з питань підтвердження господарських відносин з платниками податків ТОВ «Компанія «Укрпромторг», ТОВ «Транслем» та ТОВ «Сістемс сервіс» за період січень-лютий 2014 року до ТОВ «ЦІТІУС С» Мелітопольською ОДПІ було направлено запит щодо надання підтверджуючих документів по взаєморозрахункам із зазначеними підприємствами від 01.08.2014 №14825/7/10-08-32-22-01.

До Мелітопольської ОДПІ надійшов лист від ТОВ «ЦІТІУС С» від 11.08.2014 №13/08 яким підприємством ТОВ «ЦІТІУС С» було відмовлено у наданні пояснень та їх документального підтвердження.

Перевіркою встановлено, що у період з 01.01.2014 по 28.02.2014 постачальником ТОВ «ЦІТІУС С» було ТОВ «Компанія «Укрпромторг» має ознаки фіктивності. Згідно наданих до перевірки документів ТОВ «ЦІТІУС С» на підставі Договору № 0114017 від 14.01.2014 придбано товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Компанія «Укрпромторг», на загальну суму 541630,02 грн. в т.ч. ПДВ 90271,67 грн. Згідно наданих до перевірки товарно-транспортних накладних № 6504 від 14.01.2014, № 7006 від 15.01.2014 та №13003 від 27.01.2014, №13503 від 28.01.2014 встановлено, що маршрут перевезення товару був від м. Київ до м. Сімферополь. Враховуючи те, що перевезення здійснювались одним автомобілем КАМАЗ 5320 НОМЕР_3 та те, що у товарно-транспортних накладних вказаний один і той самий водій ОСОБА_4 що фактично униможливує здійснення цих дій. Згідно наданих до перевірки товарно-транспортних накладних №6504 від 14.01.2014, №7006 від 05.01.2014, №11002 від 23.01.2014, №13003 від 27.0.12014, №13503 від 28.01.2014 та №2503 від 06.02.2014 встановлено, що в накладних в графі «Пункт навантаження» не вказано повну адресу, а вказано тільки м. Київ. Від ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві отримано акт від 02.04.2014 №360/26-58-22-07-17/38354571 та від 27.03.2014 №336/26-58-22-07-17/38354571 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Компанія «Укрпромторг» щодо підтвердження господарських відносин з постачальниками та покупцями за період з 01.01.2014 по 31.01.2014», якими встановлено відсутність підприємства за юридичною адресою, крім того посадовими особами не надано документів для проведення зустрічної звірки.

Перевіркою встановлено, що у період в період з 01.01.2014 по 28.02.2014 постачальником ТОВ «ЦІТІУС С» було ТОВ «Транслем», що має ознаки фіктивності. ТОВ «Транслем», 83114, м. Донецьк, вул. Університетська, буд. 108-а, ДПІ у Київському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області, стан 28 - триває процедура припинення (направлені заперечення органу ДПС). Згідно наданого до перевірки Договору № 011401 від 14.01.2014 ТОВ «ЦІТІУС С» придбано товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Транслем», на загальну суму 1301730,00 грн. в т.ч. ПДВ 216955,01 грн. За результатами обстеження податкової адреси ТОВ «Транслем»: 83114, м. Донецьк, вул. Університетська, 108-А, встановлено, що підприємство за податковою адресою не знаходиться, про що працівниками оперативного управління складено відповідний акт обстеження юридичної адреси підприємства. Згідно бази даних Міністерства доходів і зборів України дана адреса є місцем масової реєстрації платників податків. За даними картки платників податків АС «Податковий блок» у ТОВ «Транслем» відсутні об'єкти оподаткування у м. Донецьку, вул. Умова, 1 ц. Від ДПІ у Київському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області акт від 28.03.2014 №195/05-64-22-02/38844515 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Транслем» () щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за січень, лютий 2014 року», яким встановлено відсутність підприємства за юридичною адресою, крім того посадовими особами не надано документів для проведення зустрічної звірки.

ТОВ «Сістемс Сервіс», 83023, м. Донецьк, пр.-т Павших Комунарів, б. 102-6, перебуває на обліку в ДПІ у Калінінському р-ні м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області, стан 28 - триває процедура припинення (направлені заперечення органу ДПС). Згідно наданих до перевірки документів ТОВ «ЦІТІУС С» придбано товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Сістемс Сервіс», на загальну суму 25200,00 грн. в т.ч. ПДВ 4200,00 грн. Від ДПІ у Калінінському р-ні м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області отримано акт від 07.04.2014 №347/05-63-22-03/38470904 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Сістемс Сервіс» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами покупцями та постачальниками за період січень 2014 року», яким встановлено відсутність підприємства за юридичною адресою, крім того посадовими особами не надано документів для проведення зустрічної звірки. Згідно наданих до перевірки документів встановлено, що договору на поставку товару від підприємств TOB «Транслем» та TOB «Компанія «Укрпромторг» на TOB «ЦІТІУС С» складено 14.01.2014, при цьому договір між TOB «Транслем» та TOB «ЦІТІУС С» складено у м. Донецьк, а договір між TOB «Компанія «Укрпромторг» та TOB «ЦІТІУС С» складено у м. Київ. Враховуючи те, що номера договорів мають однаковий номер «№011401» та те, що від TOB «ЦІТІУС С» договори у різних містах підписувала одна й таж людина - директор Серов Олексій Альбертович, що фактично унеможливлює здійснення цих дій.

Відповідач зазначає, що TOB «Компанія «Укрпромторг», TOB «Транслем» та TOB «Сістемс сервіс» здійснювали діяльність спрямовану на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Податковий орган встановив проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру.

На підставі вказаного просить у задоволенні позову ТОВ «ЦІТІУС С» відмовити в повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.10.2014 Мелітопольською ОДПІ було складено акт №1901/08-22-21-01 про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦІТІУС С» () з питань правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за період січень-лютий 2014 року.

За результатами перевірки, податковий орган прийшов до висновку, що підприємством порушено:

1) п. 198.1, 198.2, 198.6 ст.198, 200.1, 200.2, 200.3 ст.200 Податкового Кодексу України в результаті чого:

- занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 282418 грн.;

- завищено суму від'ємного значення між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту податку на додану вартість у сумі 29009грн.

Платник податків скористався правом та надавав заперечення на акт перевірки.

За результатами акту та розгляду заперечень Мелітопольською ОДПІ прийнято податкові повідомлення рішення № від 24.10.2014 по податку на додану вартість на загальну суму 29009,00 грн. та № від 24.10.2014 по податку на додану вартість на загальну суму 353022, 50 грн.

Позивач оскаржував в адміністративному порядку спірні податкові повідомлення-рішення, які за результатами розгляду залишені в силі.

Приписами ст. 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» до нікчемних правочинів відносяться правочини, недійсність яких встановлена законом (ч. 1 ст.219, ч. 1 ст. 220. ч. 1 ст. 224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Вищевказані твердження враховані Вищим адміністративним судом України у своїй постанові від 14.11.2012 у справі №К/9991/50772/12.

Відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України у справі №К/9991/50772/12 від 14.11.2012 головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не Актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в Акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

Для з'ясування реальності господарських відносин та повноти відображення їх в обліку платника податків, можуть бути зроблені та викладені у довідці за результатами проведення зустрічної звірки лише у випадку співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання.

Однак, в зазначених Мелітопольською ОДПІ актах звірка фактично не проводилась, про що свідчить акт про неможливість проведення зустрічної звірки. Причому в цьому ж акті податковим органом безпідставно, без витребування інформації та з'ясування відомостей щодо факту здійснення господарських операцій, зроблені висновки про їх нікчемність.

В зразку форми Акту про неможливість проведення зустрічної звірки, який є додатком 3 до Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА від 22.04.2011 № 236 не передбачено зазначення інформації про реальність господарських операцій та чинність укладених правочинів суб'єкта господарювання, щодо якого виявилось неможливим провести зустрічну звірку.

Висновки, викладені посадовими особами податкового органу в акті, є за своєю суттю нічим іншим, як висновками, складеними за результатами перевірки, які здійснюються податковим органом із метою контролю за дотриманням податкового та іншого законодавства суб'єктами господарювання, а не з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, чим є по суті зустрічна звірка.

Тобто дії ДПІ у Калінінському районі м. Донецька, ДПІ у Київському районі м. Донецька, ДПІ у Солом'янському районі м. Києва щодо проведення таких перевірок підприємств здійснені не на підставі та не у межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, а тому є протиправними та не можуть враховуватись, братись за основу, бути підставою для прийняття рішення іншим контролюючим органом.

Такі дії суб'єкта владних повноважень суперечать матеріальному інтересу платника податків у податкових правовідносинах, який полягає у належній фіксації податковим органом обставин його господарської діяльності, неухильному дотриманні контролюючим органом визначених законом процедур реалізації владних управлінських функцій, здійснення таких процедур лише в разі наявності законом визначених підстав. Крім використаної інформації Мелітопольська ОДПІ зазначає про власні дослідження з приводу ТТН.

Крім того, аналіз норм права дає змогу вказати, що наказ № 488/346 на який в акті посилається Мелітопольська ОДПІ не був зареєстрований у Міністерстві юстиції України, тому застосування його підприємствами, установами та організаціями, що не входять в сферу Мінтрансу, не є обов'язковим.

Отже, підприємства, що не входять в сферу Мінтрансу, для підтвердження отримання (оприбуткування) товару можуть використовувати будь-які інші підтверджуючі отримання товару документи, що містять обов'язкові реквізити, і це не буде вважатися порушенням, враховуючи, що застосування типової форми ТТН для цих підприємство не є обов'язковим.

Більш того наказ № 488/346 втратив свою силу з 2013 року.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 14.10.1997 товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше трьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податковою обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Компанія Укрпромторг» висновок зводиться до одного обстежено будівлю 2-х поверхову. В запереченнях на акт ставились конкретні запитання (коли складено акт, ким, що взагалі обстежувалося), але вони не знайшли свого відображення у відповіді на заперечення також не найшли відповіді і в рішенні при розгляді скарги в адміністративному порядку.

Щодо TOB «ТРАНСЛЕМ» згідно наданих до перевірки документів встановлено, що договори на поставку від підприємств TOB «Транслем» та TOB «Компанія Укрпромторг» на TOB «ЦІТІУС С» складено 14.01.2014 при цьому договір між TOB «Транслем» TOB «ЦІТІУС С» складено у м. Донецьк, а договір TOB «Компанія Укрпромторг» у місті Києві. Враховуючі те, що номера договорів мають одинаковий номер № 011401 та те що від ТОВ «ЦІТІУС С» договори підписувала одна й та ж особа ОСОБА_6, що фактично унеможливлює здійснення цих дій. Такі висновки є упередженими. Оскільки дана відстань може бути подолана за 6-8 годин.

TOB «Транслем» зареєстровано в масовому місці реєстрації платників податків.

Законодавчо не заборонено реєстрацію підприємства в тих місцях де є скупчення інших юридичних осіб. Не потребує дозволу та погодження реєстрація юридичної адреси підприємства з податковим органом.

Висновки ДПІ про відсутність реального здійснення позивачем фінансово-господарських відносин із зазначеними вище контрагентами не можуть ґрунтуватись на актах перевірки іншого податкового органу, оскільки зазначеними актами не досліджувалось операції з поставки товару, не досліджувались первинні документи, складені під час цих поставок не надавалась їм правова оцінка, не встановлювався факт отримання товару, що відображено в бухгалтерському обліку позивача. Під час складення актів про неможливість проведення зустрічної звірки платника податку перевіряючим органом досліджуються показники податкової звітності суб'єкта господарювання та не досліджуються первинні бухгалтерські документи.

Крім того, чинним податковим законодавством не передбачено право ДПІ при складанні акту перевірки одного платника податків приймати за основу акт перевірки іншого платника податків, як підставу для висновку про наявність порушень з боку першого.

Відповідно до п. п. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Це означає, що правочин є нікчемним, якщо це прямо обумовлено в Законі. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України загальною підставою недійсності правочину є недотримання в момент укладення правочину вимог частин 1-3, 5 і 6 ст.203 ЦК України (яка встановлює умови дійсності правочинів). Спеціальні підстави (статті 218-235 ЦК України) конкретизують застосування загальних умов, встановлюючи особливості порядку визнання правочину недійсним.

В п.18 постанови № 9 від 06.11.2009 Пленум Верховного Суду України зазначив: перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Окрім цього Пленум зазначив також, що при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Судові рішення, якими правочини були би визнані недійсними, матеріали справи не містять. Водночас, акти перевірки контрагентів позивача не можуть бути належним доказом відсутності господарських операцій між підприємствами. В разі, якщо контрагент підприємства порушив законодавство при нарахуванні та сплаті своїх податкових зобов'язань, відповідальність за це несе виключно він, можливості покладення відповідальності на інших осіб законодавством України не тільки не передбачено, але прямо заборонено. Таким чином, несплата податків однією із сторін правочину чи шляхом їх приховування не є підставою для висновку про нікчемність правочину.

Таким чином, вірність та обґрунтованість формування платником податків податкового кредиту та валових витрат вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товару з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. Податковим органом не доведено, що придбання послуг та товарів не пов'язано з господарською діяльністю позивача.

Суд вважає за необхідне зазначити, що податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, наявні в матеріалах справи, виписані для документального оформлення виконання умов договорів, містять відомості про адресу місцезнаходження покупця та продавців, одиниці виміру товару, кількість товару, ціну товару, тому відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки. Податкові накладні видані особою, яка на час здійснення господарських операцій зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності, платником податку на додану вартість.

Згідно ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку і податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

До матеріалів справи позивачем надано документи з яких судом встановлено, що між позивачем та вказаними вище контрагентами укладено договори на поставку товару, виконання робіт.

Отже, надані у судовому засіданні документи є первинними документами у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують факт здійснення операції і, відповідно, право позивача на включення до податкового кредиту та до складу своїх валових витрат вартості придбаних товарів, що у подальшому були використані при здійсненні господарської діяльності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 2, 11, 17, 18, 71, 87, 90, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 24.10.2014 по податку на додану вартість на загальну суму 29009 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 24.10.2014 по податку на додану вартість на загальну суму 353022, 50 грн.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦІТІУС С» витрати на сплату судового збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення її в повному обсязі, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Сацький