Справа № 2а/0509/109/12
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2015р. м. Київ К/9991/54994/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Вугледар Донецької області про скасування акту індивідуальної дії,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача. Просила скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області від 27 грудня 2011 року № 216 про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464.

Постановою Вугледарського міського суду Донецької області від 7 березня 2012 року позов задоволено. Скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області від 27 грудня 2011 року № 216 про застосування до ОСОБА_4 штрафних санкцій.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2012 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах ст. 220 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є суб'єктом підприємницької діяльності та платником єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування. Як вбачається з акту перевірки від 27 грудня 2011 року № 10 звітність до 20 числа кожного місяця за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2011 року позивачка подала до управління Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області лише 27 грудня 2011 року.

На підставі п. 4 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», за несвоєчасне подання звітності до позивачки застосовані штрафні санкції на загальну суму 1360 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в акті перевірки та в рішенні про застосування штрафних санкцій не вказав яке порушення допустила позивачка, а також не надав розрахунок штрафних санкцій.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачка в порушення ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464 несвоєчасно подавала звітність за кожний із 8-ми місяців до територіального управління Пенсійного фонду.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 цього Закону платники єдиного внеску зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Пунктом 3.1 постанови Пенсійного фонду України "Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 жовтня 2010 року № 22-2, зареєстрованої Міністерством юстиції України 1 листопада 2010 року за № 1014/18309, передбачено, що страхувальники зобов'язані формувати та подавати до органів Пенсійного фонду звіт не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом для них є календарний місяць.

Пунктом п. 4 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464 визначено право територіального органу Пенсійного фонду застосовувати до платника єдиного внеску штрафну санкцію за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що управлінням Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області правомірно винесено рішення від 27 грудня 2011 року№ 216 про застосування до ОСОБА_4 штрафних санкцій за ненадання звіту про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2011 року на підставі п. 4 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано скасував постанову суду першої інстанції та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідно до приписів ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464 ОСОБА_4 є платником єдиного соціального внеску, застосовує найману працю та на неї розповсюджується обов'язок щодо своєчасного подання звітності та сплати внеску у встановленому розмірі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та спростовуються висновками апеляційного суду, викладеними у судовому рішенні.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк