Справа № 351/3208/13а, 2а/351/14/14
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2015-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Справа № 876/2713/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

17 грудня 2013 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - відділу Державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, в якому просив визнати дії начальника відділу Державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області при виконанні виконавчого листа та рішення суду неправомірними; зобов'язати відповідача здійснити всі виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та виконати рішення суду, відновити провадження, скасувавши попередньо постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №30672285; скерувати рішення суду до негайного виконання та зобов'язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду в місячний строк; винести окрему ухвалу на дії начальника відділу Державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області фактично не вчинено дій з виконання рішення суду, що призвело до передчасного винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю- доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувану постанову - скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Снятинського районного суду Івано - Франківської області від 03 грудня 2010 року у справі № 2а-904/2010 визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно ст.39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області провести перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 доплату до пенсії за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю згідно ст.39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 09 травня 2010 року з врахуванням проведених виплат; в задоволенні решти позову відмовлено.

16 січня 2012 року державним виконавцем відділу ДВС Снятинського районного управління юстиції Івано - Франківської області відкрито виконавче провадження ВП №30672285 щодо примусового виконання вказаного рішення суду на підставі виданого Снятинським районним судом Івано - Франківської області виконавчого листа № 2а-904/2010 від 21 грудня 2011 року.

Відповідно до розпорядження управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області проведено перерахунок доплати до пенсії ОСОБА_1, але відповідні виплати не здійснено у зв'язку з відсутністю коштів у бюджеті.

16 лютого 2012 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області Шинкарук Н.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №30672285 на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача є правомірними, оскільки останній діяв у межах своїх повноважень та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.49 вказаного Закону України виконавче провадження підлягає закінченню у разі: повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст.75 цього Закону, якою передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Тобто, повернення виконавчого документа до суду і закінчення виконавчого провадження в даному випадку зумовлюється тільки після накладення штрафу та застосування інших заходів, в тому числі і направленні подання (повідомлення) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності передбачених ст. 89 даного Закону.

Колегією суддів встановлено, що, закінчивши виконавче провадження, відповідач не дотримав у повному обсязі вимог, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", адже закінчення виконавчого провадження за ст.75 даного Закону передбачається тільки після застосування всіх заходів. Разом з тим, відповідачем не було накладено штрафи та надіслано до відповідних правоохоронних органів подання про притягнення винної особи до кримінальної відповідальності.

Таким чином, відповідач діяв з порушенням вимог, встановлених Законом України "Про виконавче провадження", оскільки станом на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відповідні кошти позивачу не виплачені, а державним виконавцем не здійснено необхідних заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове його виконання.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для закінчення виконавчого провадження у державного виконавця не було, оскільки рішення суду не виконане, а тому закінчення виконавчого провадження є передчасним.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обгрунтованими, та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції, а тому позовні вимоги про визнати неправомірними дій відповідача та зобов'язання скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №30672285 від 16 лютого 2012 року та відновити виконавче провадження є підставними та підлягають до задоволення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що покликання відділу Державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області щодо неможливості управлінням Пенсійного фонду виконати рішення суду у зв'язку із відсутністю коштів є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутність фінансування з державного бюджету коштів на витрати пов'язані із виплатою відповідних соціальних виплат не може бути підставою для невиконання законодавчих приписів.

Дана правова позиція суду узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року в справі "Кечко проти України" зазначив, що держава самостійно визначає, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 22 червня 2004 року у справі "Броньовський проти Польщі", заява № 31443/96, зазначає, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (п. 184). У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі "Півень проти України" суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (п.35). У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Щодо позовної вимоги про винесення окремої ухвали, колегія суддів вважає таку безпідставною, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

З аналізу наведеної процесуальної норми вбачається, що суд, виявивши під час розгляду конкретної справи порушення закону, має право постановити окрему ухвалу, яка не стосується суті спору, та направити її відповідному суб'єкту владних повноважень з метою припинення порушення закону шляхом вжиття заходів останнім щодо усунення причин та умов, які сприяли такому порушенню.

Тобто, окрема ухвала є засобом реагування адміністративного суду на виявлені під час судового розгляду порушення законності з боку, зокрема, суб'єкта владних повноважень, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунені шляхом вирішення спору по суті.

Із позовної заяви вбачається, що підстави прийняття окремої ухвали співпадають з підставами, покладеними в основу рішення про задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити.

Безпідставною також є позовна вимога про зобов'язання відповідача надати звіт про виконання рішення суду в місячний строк, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаній нормі кореспондуються положення абз.7 п.4 ч.1 ст.163, абз.5 п.4 ч.1 ст.207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень-відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. У разі звернення позивача із заявою про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення після прийняття постанови у справі суд ухвалою відмовляє у задоволенні такої заяви, оскільки, згідно з ч.4 ст.257 КАС України в подальшому, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів дійшла висновку, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в резолютивній його частині має бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Разом з тим, з оглянутої в суді апеляційної інстанції копії постанови Снятинського районного суду Івано - Франківської області від 03 грудня 2010 року у справі № 2а-904/2010 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити дії вбачається, що вказаною постановою судовий контроль не встановлювався, оскільки законодавець визначив це як право суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вказана позовна вимога є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає також безпідставною позовну вимогу в частині скерування рішення до негайного виконання, оскільки така не вирішена судом при прийнятті рішення по суті.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2014 року у справі №351/3208/13-а, 2а/351/14/14 скасувати, та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії відділу Державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №30672285 від 16 лютого 2012 року.

Зобов'язати відділ Державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №30672285 від 16 лютого 2012 року та відновити виконавче провадження.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик