Справа № 2а-2868/12/1470
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-2868/12/1470

Категорія: 8.2.9 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Романішина В.Л.

за участю секретаря: Мамедової С.А.

розглянув в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інгул» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2012 року за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Інгул» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Інгул» (далі - ПАТ, позивач) звернулось до суду з вказаним адміністративним позовом, та посилаючись на своєчасність сплати земельного податку, що підтверджується відповідними копіями платіжних доручень, та безпідставністю зарахування відповідачем зазначених платежів у сплату боргу за минули періоди, який був розстрочений відповідно до мирової угоди, просив скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 18.04.2012 року.

За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 08 серпня 2012 року прийнято постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявність в платника податків податкового боргу не передбачає можливості спрямування коштів в рахунок погашення податкових зобов'язань, що мають більш пізні терміни виникнення.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи, та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету є неправомірним.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 06.04.12 ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва була проведена камеральна перевірка та обраховані штрафні санкції за порушення строків сплати земельного податку (арк.спр.78).

ДПІ на підставі акта камеральної перевірки від 06.04.2012 року № 917/15-340/20915842 за порушення позивачем граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку за землю відповідно до підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону №2181-ІІІ застосувала до позивача штрафні санкції. При цьому перераховані позивачем суми податку за землю ДПІ зараховувала на погашення боргу за минулі періоди, а не за призначенням платежів, зазначеним позивачем у платіжних дорученнях. Для розрахунку суми штрафу податковий орган брав не дату сплати платником суми податкового боргу (як передбачено зазначеним вище підпунктом), а дату самостійного погашення цим органом такого боргу за рахунок коштів, перерахованих платником за інший податковий період, та сум бюджетного відшкодування

18.04.12 ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № про нарахування штрафу ПАТ «Інгул» в розмірі 20% в сумі 4635,39 гривень та №002001530 про нарахування ПАТ «Інгул» штрафу в розмірі 10% в сумі 15844,6 гривень (арк.спр.8, 9).

Податковим повідомленням-рішенням позивачеві визначено суму податкового зобов'язання зі сплати штрафних санкцій на підставі п.п.17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ за порушення граничного строку сплати податкового зобов'язання, встановленого п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього Закону.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про плату за землю" (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

З положень п.п. 17.1.7 п. 17.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ (чинного на час виникнення спірних відносин) (далі Закон № 2181-ІІІ) випливає, що розмір штрафу визначається в залежності від кількості прострочених календарних днів та обчислюється від погашеної суми податкового боргу.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 № 1251-XII (чинного на час виникнення спірних відносин) обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов'язкового платежу) або його скасуванням або списанням податкової заборгованості відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Виходячи зі змісту п.п. 4.1.1. п. 4.1 ст. 4, п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, та зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації.

Таким чином, позивач, перерахувавши суми податкових зобов'язань з певних податків за визначений ним період, виконав свої податкові зобов'язання з їх сплати.

Згідно із п.п. 5.4.1. п. 5.4 ст. 5 цього ж Закону узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону № 2181-ІІІ визначена рівність бюджетних інтересів. З цією метою встановлено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Утім, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ були визначені заходи, які могли вживатися контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, і серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Відповідно до п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 цього Закону активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу. У разі, якщо такого платника податків визнано банкрутом, черговість задоволення претензій кредиторів визначається законодавством про банкрутство.

Так, у постанові Верховного Суду України від 27 жовтня 2009 року № 21-1326во09 викладено позицію, відповідно до якої пункт 7.7 статті 7 Закону № 2181-III не дає податковому органу право самостійно змінювати призначення платежу, визначеного платником податків при їх сплаті, зокрема з метою погашення податкового боргу.

З наведеного випливає, що податковий орган не мав права самостійно змінювати призначення платежу визначеного платником податків, а тому визначення періоду, протягом якого відбулася затримка сплати узгодженого податкового зобов'язання, виходячи із дати погашення позивачем податкових зобов'язань зі ніші періоди, є помилковим.

Таким чином позивач, самостійно визначивши та перерахувавши суми податку за землю, виконав свої зобов'язання протягом граничних строків, що виключало застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій, передбачених підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 зазначеного вище Закону.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову ПАТ та скасування податкових повідомлень рішень№ та № від 18.04.2012 року

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи у зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України, це є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженої постанови та ухвалення нової постанови суду, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 202, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інгул» - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2012 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Інгул» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлень-рішень № та № від 18.04.2012 року - задовольнити.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів з часу отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: В.Л. Романішин