Справа № 826/5182/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року м. Київ К/800/16126/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.,

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2013

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014

у справі № 826/5182/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз"

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2013, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 27.12.2013 № та від 01.04.2013 №. Відмовлено у задоволенні позову в частині визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 27.12.2013 №, від 01.04.2013 №.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведено позапланову невиїзну перевірку позивача з питань правильності нарахування та своєчасності сплати ПДВ в частині відображення податкового кредиту по взаємовідносинах ТОВ "ЕНВЦ "Фобос" за серпень 2012 року, за результатами якої складено акт від 20.12.2012 №585/2-22-20-36134497, у висновках якого зафіксовано порушення позивачем вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму ПДВ за серпень 2012 року на 63500,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 27.12.2012 №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ в сумі 79375,00 грн. (у т.ч.: 63500,00 грн. - основний платіж, 15875,00 грн. - штраф); від 01.04.2013 №, яким позивачу нараховано штраф в сумі 15875,00 грн.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновками судів про скасування зазначених повідомлень-рішень, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів /послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що 01.02.2012 між позивачем (орендар) та ТОВ "ЕНВЦ "Фобос" (орендодавець) було укладено ряд договорів оренди: №0ГЧ-006/12, №0ГКР-002/12, №0ГБП-003/12, №0КГ-005/12, №0ГО-008/12, №0ГО-007/12, №0ГО-006/10, за умовами якого орендодавцем було передано в оренду позивачу автомобільні загонапалювальні компресорні станції (АГНКС) за вказаними в договорах адресами.

Як було вірно встановлено судами попередніх інстанцій, факт здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "ЕНВЦ "Фобос", на виконання умов вказаних договорів, підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського обліку, зокрема: актами здачі-прийняття робіт, податковими накладними.

Також, судами встановлено, що нерухоме майно, отримане за вказаними договорами оренди, використовується позивачем у власній господарській діяльності, пов'язаній з торгівлею стисненим природним газом метан, на підтвердження чого позивачем надано копії договорів щодо надання послуг з постачання та транспортування вказаного природного газу. Крім того, наявними в матеріалах копіями правовстановлюючих документів підтверджується, що орендовані цілісні майнові комплекси належать на праві власності контрагенту позивача.

На момент здійснення спірних операцій, позивач та його контрагент були у відповідності до вимог чинного законодавства зареєстровані платниками податку на додану вартість.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з ТОВ "ЕНВЦ "Фобос", що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що податковий кредит позивачем сформовано на підставі належно оформлених податкових накладних, виписаних контрагентом позивача, та отриманими в ході виконання господарських операцій, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль