Справа № 805/458/15-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2015-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2015 р. Справа № 805/458/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченко Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидове Донецької області про стягнення витрат на виплату пенсії по інвалідності та по втраті годувальника, -

встановив:

06 лютого 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області (далі - позивач або УПФУ) до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області (далі - відповідач або Відділення Фонду), в якому позивач просив суд стягнути з відповідача витрати, пов'язані з виплатою пенсії по інвалідності ОСОБА_1, пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 і ОСОБА_2, як опікуну своєї доньки ОСОБА_3, за період з серпня по грудень 2014 року у сумі 2 250,00 грн.

Посилаючись на правові норми, які містяться в законах України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, Основах законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування позивач стверджував, що територіальні органи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України повинні відшкодовувати територіальним органам Пенсійного фонду України вказані витрати. Оскільки Відділення Фонду відмовило у відшкодуванні витрат за особовими справами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2, як опікуна своєї доньки ОСОБА_3 позивач просив стягнути цю заборгованість в судовому порядку (а.с.3-4).

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав заперечення проти позову, сутність яких полягала у тому, що потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали каліцтво у зв'язку з виконанням трудових обов'язків на території Російської Федерації після проголошення незалежності Україною, тому Відділення Фонду не має підстав для відшкодування витрат на виплату пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та пенсії у зв'язку з втратою годувальника. На цій підставі відповідач просив відмовити у задоволенні позову (а.с.59-60).

Про дату, час і місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином з дотриманням вимог ст.ст.33-36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та звітом про надіслання електронної судової повістки (а.с.52).

Сторони явку своїх представників в судове засідання не забезпечили.

11 березня 2015 року через відділ діловодства та документообігу Донецького окружного адміністративного суду позивач надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, одночасно зазначивши, що в повному обсязі підтримує позовні вимоги (а.с.66-67).

З урахуванням наведеного на відповідно до положень ч.ч.1, 4 ст.122, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України розгляд справи здійснено в письмовому провадженні за наявними у ній матеріалами.

З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

В період з серпня по грудень 2014 року УПФУ здійснило виплату пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та подало списки осіб, яким здійснені ці виплати, до Відділення Фонду.

Зокрема, впродовж спірного періоду УПФУ здійснило виплату основного розміру пенсії по інвалідності ОСОБА_1 по 150,00 грн. щомісячно на загальну суму 750,00 грн.; основного розміру пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 по 150,00 грн. щомісячно на загальну суму 750,00 грн.; основного розміру пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2, як опікуну своєї доньки ОСОБА_3, по 150,00 грн. щомісячно на загальну суму 750,00 грн.

Витрати УПФУ на виплату пенсії по інвалідності та пенсії по втраті годувальника вказаним вище особам на загальну суму 2 250,00 грн. Відділення Фонду до відшкодування не прийняло, посилаючись на те, що ці витрати понесені позивачем у зв'язку з виплатою пенсій громадянам держав-учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво і переїхали на постійне місце проживання в Україну, а також на те, що особові справи цих осіб не перебувають на обліку у Відділенні Фонду.

Вказані обставини встановлені на підставі актів щомісячної звірки особових справ пенсіонерів, які мають право на отримання пенсії у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням і таблиць розбіжностей до них за серпень 2014 року № 8 від 03 вересня 2014 року (а.с.5-6), за вересень 2014 року № 9 від 03 жовтня 2014 року (а.с.7-8), за жовтень 2014 року № 10 від 07 листопада 2014 року (а.с.9-10), за листопад 2014 року № 11 від 09 грудня 2014 року (а.с.11-12), за грудень 2014 року № 12 від 12 січня 2015 року (а.с.13-14); списків осіб, які не прийняті до заліку суми пенсій Відділенням ВД Фонду ССНВ у м. Селидове за серпень - грудень 2014 року у зв'язку з тим, що немає особових справ на обліку у відділенні, (а.с.15-17); розрахунку сум позову, які не прийняті до заліку виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у зв'язку з тим, що не має особових справ на обліку, за період з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року (а.с.18).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючи підземним гірничим робітником ІІІ розряду, постраждав під час нещасного випадку на виробництві, який стався 20 травня 2003 року на ділянці ВіТБ ВАТ «Шахта Нагорная», Російська Федерація, ЧАО, Беринговського р-н, сел. Беринговський, про що свідчить акт про нещасний випадок на виробництві від 30 травня 2003 року № 4, складений за формою Н-1, (а.с.23-26).

За результатами огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності з причини трудового каліцтва, що підтверджено виписками із акту огляду МСЕК № 067414, № 038940, № 517854 (а.с.20-22).

На підставі протоколу від 05 вересня 2005 року № 179 ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності внаслідок трудового каліцтва (а.с.19).

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, працював прохідником V розряду та загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 18 вересня 1997 року на шахті № 1-5 рудника Баренцбург державного треста «Артикуголь», Російська Федерація, про що свідчать акт про нещасний випадок на виробництві від 18 вересня 1997 року № 27, складений за формою Н-1, (а.с.37-38), довідка державного треста «Артикуголь» від 11 листопада 1997 року № 5-15/88 (а.с.36), свідоцтво про смерть серії І-МН № 253094 (а.с.40) та виписка з рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 листопада 1997 року у справі № 2-1449, яке набрало законної сили 01 грудня 1997 року (а.с.39).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 28 серпня 1976 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.30).

На час смерті ОСОБА_3 його дружині ОСОБА_2 виповнилося 43 роки.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, є донькою ОСОБА_3 і ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с.34).

На час смерті ОСОБА_3 його доньці ОСОБА_3 виповнилося 17 років.

За результатами огляду медико-соціальною експертною комісією, який проведений в період з 10 листопада по 05 грудня 1995 року, ОСОБА_3 як інваліду дитинства встановлена перша група інвалідності, що підтверджено випискою із акту огляду у МСЕК № 088167 (а.с.33).

Рішенням Селидівського міського суду від 26 листопада 2002 року ОСОБА_3 визнана недієздатною. Рішенням Виконавчого комітету Селидівської міської ради від 22 січня 2003 року № 16/1 «Про призначення опікуна над ОСОБА_3» ОСОБА_2 призначена опікуном над її донькою ОСОБА_3 (а.с.35).

ОСОБА_2 призначена пенсія (основна дольова) по втраті годувальника ОСОБА_3, про що свідчить розпорядження від 14 жовтня 2011 року № 145672 (а.с.31-32).

Крім того, як опікун ОСОБА_3 ОСОБА_2 отримує пенсію (виділена доля) по втраті годувальника ОСОБА_3, про підтверджено розпорядженням від 14 жовтня 2011 року № 155965 (а.с.28-29).

Докази, які б спростовували наведені вище обставини, суду не надані.

Вирішуючи справу по суті, до спірних правовідносин суд застосовує нижченаведені норми права.

Ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що пенсійне забезпечення громадян України відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст.81 Закону № 1788-ХІІ призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Правові норми, що містяться у ст.ст.21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105- ХІV (далі - Закон № 1105-ХІV), дозволяють дійти висновку, що у разі настання страхового випадку обов'язок своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання чи пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Згідно з ч.5 ст.24 Закону № 1105-ХІV, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Ст.1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи), встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Основ, залежно від страхового випадку існують такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними в ч.1 цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вирішуються в судовому порядку, якщо законом не встановлено досудовий порядок їх розгляду, що передбачено ст.12 Основ.

За пенсійним страхуванням, згідно з приписами ст.25 Основ, надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, крім передбачених ч.4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.25 Основ за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Ч.4 ст.26 Основ передбачено наступне: якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Приймаючи до уваги те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, тобто тим суб'єктом, хто має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до ст.25 Основ, є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Абз.2 п.5 ч.1 ст.24 Закону № 1105-ХІV визначено, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом ч.2 ст.2 Закону № 1105-ХІV особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

При цьому право на таке забезпечення, яке встановлено в Україні, не залежить від того, у якій з колишніх республік СРСР стався нещасний випадок на виробництві з застрахованою особою або виникло професійне захворювання, пов'язане з виконанням нею трудових обов'язків.

П. «а» ч.1 ст.27 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що громадянам України - переселенцям з інших держав, які не працювали в Україні, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання призначаються незалежно від стажу роботи.

Згідно з абз.2 п.3 Прикінцевих положень Закону № 1105-ХІV відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у ст.8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Абз.3 п.3 Прикінцевих положень Закону № 1105-ХІV встановлено, що уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, за змістом наведеної норми обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодувати потерпілим на виробництві та членам їх сімей матеріальну і моральну (немайнову) шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, не залежить від того, чи сплачували Фонду страхові платежі підприємства, що ліквідувалися та на яких було ушкоджено здоров`я потерпілого.

Відповідно до положень абз.7 п.3 Прикінцевих положень Закону № 1105- ХІV Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених ст.21 Закону України «Про охорону праці», які ліквідуються.

13 березня 1992 року між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав (в тому числі Російською Федерацією і Україною) підписано Угоду про гарантії прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, в преамбулі якої визначено, що держави-учасниці Співдружності мають зобов'язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (ст.1); всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення (ст.3); призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання; для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою (ст.6); при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера (ст.7).

Правові норми, закріплені ст.1 Угоди, передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Ст.3 Угоди визначено, що всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не здійснюються, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Зміст цієї норми свідчить, що взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, пенсія по інвалідності та пенсія по втраті годувальника, яка є наслідком нещасного випадку на виробництві, що стався на території будь-якої з держав-учасниць СНД або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР, виплачується особам за законодавством тієї держави-учасниці Співдружності, на території якої вони проживають.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 4 березня 2003 року № 5-4/4, визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом № 1105- ХІV, (крім осіб, зазначених в п.2 ст.8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Відповідно до п.4 Порядку відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Застосовуючи системне тлумачення вищенаведених норм, та враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.237 КАС України (від 20 березня 2007 року № 21-1087во06, від 12 червня 2012 року № 21-165а12, від 21 травня 2013 року № 21-129а13, від 12 листопада 2013 року № 21-388а13, від 12 листопада 2013 року № 21-394а13, від 20 травня 2014 року № 21-136а14), суд дійшов висновку, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а також на території будь-якої з держав-учасниць СНД, (а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України - відшкодувати останньому витрати), є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Аналогічний підхід застосовується до відшкодування витрат на виплату пенсії по втраті годувальника, який загинув внаслідок нещасного випадку на території колишніх республік СРСР, а також на території будь-якої з держав-учасниць СНД.

Суд також відзначає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров'я, які пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, від 09 вересня 1994 року та Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року, оскільки дані угоди не регулюють питання пенсійного забезпечення (про це прямо зазначено в ст.7 Угоди від 14 січня 1993 року), а стосуються порядку відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, складові якої наведені в ст.1195 Цивільного кодексу України, ст.ст.28 і 34 Закону1105-ХІV (втрачений внаслідок втрати чи зменшення професійної працездатності заробіток, одноразова допомога, відшкодування моральної шкоди, додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо).

Оскільки інвалідність ОСОБА_1 є наслідком страхового випадку, який стався на виробництві на території Російської Федерації, тобто держави колишнього СРСР, а ця особа переїхала на постійне місце проживання в Україну, позовні вимоги УПФУ про стягнення з Відділення Фонду витрат на виплату ОСОБА_1 в період з серпня по грудень 2014 року основного розміру пенсії по інвалідності у загальній сумі 750,00 грн. є законними і обґрунтованими, отже підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог УПФУ про стягнення з Відділення Фонду витрат на виплату ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника суд відзначає наступне.

Згідно з положеннями ст.33 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з п.п. «д» п.1 ч.1 ст.31 Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Судом встановлено, що на час смерті годувальника ОСОБА_2 не досягла 55-річного віку, непрацездатною у встановленому законодавством порядку не визнавалася, тобто не належала до категорії непрацездатних осіб в розумінні ст.33 Закону № 1105-XIV, що виключає можливість покладання на Відділення Фонду обов'язку відшкодувати УПФУ витрати на виплату основного розміру пенсії по втраті годувальника цій особі за період з серпня по грудень 2014 року у загальній сумі 750,00 грн., а тому позовні вимоги УПФУ в цій частині не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги УПФУ про стягнення з Відділення Фонду витрат на виплату ОСОБА_2 як опікуну ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом дитинства, причиною смерті її годувальника (батька) був нещасний випадок на виробництві, тобто страховий випадок, страхувальником за яким є Фонд.

Наведене зумовлює висновок, що незалежно від дати встановлення інвалідності (на час смерті годувальника чи після цього) в розумінні ст.33 Закону № 1105-XIV ця особа є непрацездатною особою, яка перебувала на утриманні померлого або мала на день його смерті право на одержання від нього утримання, а тому має право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії згідно з пп. «д» п.1 ч.1 ст.21 цього Закону) за рахунок коштів Фонду.

Таким чином, позовні вимоги УПФУ про стягнення з Відділення Фонду витрат на виплату ОСОБА_2 як опікуну ОСОБА_3 основного розміру пенсії по втраті годувальника за період з серпня по грудень 2014 року у загальній сумі 750,00 грн. є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналогічні висновки відображені в мотивувальній частині постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2014 року у справі № 805/5574/14 за позовом УПФУ до Відділення Фонду про стягнення витрат на виплату пенсії тим самим особам, однак за інший період, (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 39667673) (а.с.53-55). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 липня 2014 року у справі № К/800/41584/14 відмовлено УПФУ у відкритті касаційного провадження за його скаргою на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2014 року, (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 40112632) (а.с.56).

Ч.2 ст.8 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (рішення у справі «Брумареску проти Румунії»), нове вирішення тих самих питань зводить нанівець закінчене раніше провадження, що є несумісним з принципом юридичної визначеності (рішення у справі «Ющенко та інші проти України») тощо.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст.94 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

1. Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидове Донецької області про стягнення витрат на виплату пенсії по інвалідності та по втраті годувальника - задовольнити частково.

2. Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидове Донецької області на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області витрати за період з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року на виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності у сумі 750,00 грн., на виплату ОСОБА_2 як опікуну ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника у сумі 750,00 грн., а разом - 1 500 (одну тисячу п'ятсот) гривень 00 копійок.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Постанова прийнята, складена і підписана у нарадчій кімнаті.

5. Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

6. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

7. Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко Т.О.