Справа № 810/221/15
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2015-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року 810/221/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя: Головенко О.Д.,

при секретарі судового засідання Гололобові В.Ю.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області про визнання рішення нечинним та зобов'язання вчинити певні дії -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області про визнання рішення від 31.12.2014 № 18500106 про відмову у державній реєстрації прав та їх обмежень, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно, недійним та зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1) площею 0,015 га, форма власності приватна, місце розташування: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки :01:027:0061, за заявою № 9107058 від 25.11.2014 та видати відповідний витяг.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулась до відповідача щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку, однак Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області розгляд заяви позивача було зупинено, у зв'язку з тим, що документи, які були подані ним мають розбіжності, оскільки позивачем інших підтверджуючих документів подано не було органам реєстрації служби у державній реєстрації було відмовлено.

На думку позивача спірна відмова є протиправною та такою, що порушує його конституційні права та свободи.

Зазначає, що ним було подано до державної реєстрації свідоцтво про право на спадщину від 24.05.2008 № 8-1273, видане державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В., в якому зазначено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ј частини земельної ділянки площею 0,06 га., та витяг з Державного земельного кадастру НВ-014 від 19.08.2014, в якому зазначено площу спадкової земельної ділянки 0,015 га.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача до суду не з'явився. Про час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив на адресу суду письмові заперечення, в обґрунтування яких вказав, що у поданих позивачем документів для державної реєстрації права власності існували розбіжності площі успадкованої земельної ділянки, яка підлягає реєстрації.

Вважає, що оскаржувана відмова є правомірною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, перевіривши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_3 отримала спадок за заповітом, а саме ј земельної ділянки площею 0,060 га, що розташована на території АДРЕСА_1, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 075099, виданого Літочківською сільською Радою народних депутатів Броварського району Київської області 29.10.1997 на підставі рішення Літочківської сільської Ради народних депутатів Броварського району Київської області XV сесії ХХІІ скликання від 28.03.1997, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 111.

Підтвердженням отримання даної спадщини позивачем являється свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.05.2008, яке посвідчене державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори.

19.08.2014 позивачем також було отримано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

На підставі даних документів позивач звернувся до Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області з відповідною заявою щодо державної реєстрації права власності на 1/4 спадкової земельної ділянки.

Розгляд заяви позивача - ОСОБА_3 було зупинено, оскільки у поданих документах існують розбіжності, а саме у свідоцтві про право на спадщину за заповітом та і у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вказана різна площа земельної ділянки, що підлягає державній реєстрації у органах реєстрації служби.

Відповідачем було надано строк ОСОБА_3 для надання відповідних підтверджуючих документів. У визначений строк інших документів позивачем надано не було, тому відповідачем у державній реєстрації права власності було відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно. Право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини) може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), в яких вони розташовані.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю; не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідально до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як встановлено судом позивач звернувся до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.05.2008.

Частиною 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такий реєстрації.

Пунктом 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 17.10.2013 № 868 (надалі - Порядок) визначено, що Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Виключний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, визначений у ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а ч. 4 даної статті прямо заборонено відмовляти у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою, інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, ст. 1296 Цивільного кодексу України визначено право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину. Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1299 Цивільного кодексу України, що діяла на момент отримання свідоцтва про право на спадщину, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Органами реєстраційної служби було відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на ј земельної ділянки, яку він отримав на підставі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що ним не було подано документи, які було запропоновано подати, на підтвердження відомостей, що містились у свідоцтві про право на спадщину та витязі з Державного земельного кадастру, оскільки існувала відмінність у площі земельної ділянки.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області від 31.12.2014 № 18500106 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки площу земельної ділянки, що підлягає державній реєстрації можливо встановити з поданих позивачем документів, а саме свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.05.2008 на ј земельної ділянки, загальна площа якої 0,060 га та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,0150 га.

На думку суду витяг з Державного земельного кадастру свідчить про передачу земельної ділянки саме у розмірі ј від загальної площі 0,060 га, яка становить 0,0150 га.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1) площею 0,015 га, форма власності приватна, місце розташування: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки :01:027:0061, за заявою № 9107058 від 25.11.2014 та видати відповідний витяг, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Отже, прийняття рішення про державну реєстрацію права приватної власності відноситься до виключної компетенції органів державної реєстрації прав, тому судом при розгляді справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких органів не можуть прийматись рішення про зобов'язання здійснити реєстрацію права власності.

Тобто з викладено слідує, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладене та з урахуванням встановлення судом протиправності рішення відповідача від 31.12.2014 № 18500106 вказаний об'єкт нерухомості підлягає державній реєстрації прав на нерухоме майно та, як наслідок, підлягають внесенню відповідні записи до Державного реєстру прав.

Тому суд дійшов висновку про необхідність зобов'язання Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області повторно розглянути подану ОСОБА_3 25.11.2014 заяву про державну реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку площею 0,15 га, форма власності приватна, місце розташування якої - АДРЕСА_1, кадастровий земельної ділянки № :01:027:0061 з урахуванням викладених в даному рішенні висновків.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій при винесенні рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяження.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122, 159-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати нечинним рішення Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області від 31.12.2014 № 18500106 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобов'язати Реєстраційну службу Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області повторно розглянути подану ОСОБА_3 25.11.2014 заяву про державну реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку площею 0,15 га, форма власності приватна, місце розташування АДРЕСА_1, кадастровий земельної ділянки № :01:027:0061.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядку, встановленому статтями 185-187 КАС України, шляхом подання апеляційної скарги через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Головенко О.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 10 березня 2015 р.